ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року м. Черкаси

Справа № 704/1813/25		
Провадження № 22-ц/821/1379/26		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачем укладено ряд договорів про надання кредитів.
29.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 64607-04/2025 на суму 10 000 грн, шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит у строки, передбачені Кредитним договором. 28.08.2025 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 28082025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 20 000 грн.
27.03.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 58192-03/2025 на суму 3 000 грн, шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. 28.08.2025 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 28082025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 8 240 грн.
18.09.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 9767211 на суму 10 000 грн, шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит у строки, передбачені Кредитним договором. 18.09.2025 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 18092025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 26 030 грн.
11.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 8258553 на суму 6 500 грн, шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. 27.03.2025 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 27/03/25, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 24 994,42 грн.
26.04.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 7587865 на суму 4 000 грн, шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. 26.08.2025 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 26082025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 13 080 грн.
02.05.2025 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 78363469 на суму 7 000, грн шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. 14.10.2025 первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 141025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором на суму 12 086,00 грн.
Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованості за вказаними кредитними договорами, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну суму заборгованості у сумі 104 430,42 грн та судові витрати по сплаті судового збору. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року позовні вимоги ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором від 18.09.2024 № 9767211 у сумі 9 930,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 287,96 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за Кредитними договорами № 64607-04/2025 від 29.04.25, № 58192-03/2025 від 27.03.2025, № 8258553 від 11.01.2025, № 7587865 від 26.04.2025, № 78363469 від 02.05.2025 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредиторами відповідачу грошових коштів у порядку виконання кредитних договорів.
Зауважив, що у матеріалах справи наявні лише розрахунки заборгованості, однак такі розрахунки не є доказами, які можуть підтвердити реальність видачі грошових коштів особі.
Щодо стягнення кредитної заборгованості за Договором № 9767211 від 18.09.2024, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту в 11 200,00 грн. Крім того суд дійшов висновку, що позивачем не враховано перехідних положень ЦК України та протиправно нараховано неустойку за порушення грошового зобов`язання за даним Кредитним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «ЄАПБ» подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування скарги вказано, щоу відповідності до умов спірних кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні цих договорів. 
Наголошено, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищевказаних договорів відповідачем висловлено не було. При цьому, вказані договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. 
На підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано копії відповідних договорів, договорів факторингу із відповідними додатками та розрахунки заборгованості за договорами, які відповідач належними доказами не спростував.
Зазначено, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування наявності відповідної заборгованості за кредитом, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог, відповідачем не надано.

Відзив на апеляційну скаргу 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було укладено ряд кредитних договорів.
29.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 уклали Договір про надання фінансового кредиту № 64607-04/2025, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 12-19).
Згідно п. 1.1, 1.2 Договору сума кредиту складає 10 000 грн, кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 29.04.2025. Кінцева дата погашення кредиту 26.08.2025.
Відповідно до п. 1.4. за користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом, та комісія за видачу кредиту в сумі 1 000,00 грн (що складає 10,00 % від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії – одноразова комісія.
Згідно п. 1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-74ХХ-ХХХХ-0038 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
28.08.2025 первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивач уклали Договір факторингу № 28082025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 32-33).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 28082025 від 28.08.2025 та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 28082025 від 28.08.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 64607-04/2025 від 29.04.2025 в сумі 20 000 грн, з яких: 10 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 400 грн – сума заборгованості за відсотками; 3 600 грн – сума заборгованості за штрафом; 1 000 грн – сума комісії за видачу кредиту (а.с. 34 36).
27.03.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 уклали Договір про надання фінансового кредиту № 58192-03/2025, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 23-30).
Згідно п. п. 1.1, 1.2 Договору сума кредиту складає 3 000,00 грн, дата надання кредиту 27.03.2025. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 24.07.2025.
Відповідно до п. 1.4.1 - денна процентна ставка складає 0,98%.
Згідно п. 1.6. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
28.08.2025 первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивач уклали Договір факторингу № 28082025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 32-33).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 28082025 від 28.08.2025 та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 28082025 від 28.08.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 58192-03/2025 від 27.03.2025 у сумі 8 240 грн, з яких: 3 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 810 грн – сума заборгованості за відсотками; 4 430 грн – сума заборгованості за штрафом (а.с. 34, 37).
18.09.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви № 9767211 від 18.09.2024 уклали Договір про споживчий кредит № 9767211, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 41-48, 50).
Згідно п. п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору сума кредиту становить 10 000 грн, кредит надається загальним строком на 360 днів, тобто до 18.09.2024, повернення кредиту та інших нарахувань згідно Договору здійснюється відповідно графіку платежів, що є Додатком № 1 до Договору.
18.09.2025 року первісний кредитор ТОВ «Мілоан» та позивач уклали Договір факторингу № 18092025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 55-58).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 18092025 від 18.09.2025 та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 18092025 від 18.09.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 9767211 від 18.09.2024 у сумі 26 030,00 грн, з яких: 9 930 грн – сума простроченої заборгованості по кредиту; 11 200 грн – сума простроченої заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 4 900 грн – сума заборгованості за неустойкою (а.с. 57, 59).
11.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 уклали Договір кредитної лінії (Надійний) № 8258553, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 67-74).
Згідно п. п. 2.2.1-2.2.3 Договору сума кредиту 6 500,00 грн, строк кредитування 360 днів, розмір першого обов`язкового платежу 2 973,75 грн, дата сплати якого 09.02.2025 (п. 2.2.5), тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (п. 2.2.7).
27.03.2025 первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та позивач уклали Договір факторингу № 27/03/25 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 75-77).
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 15 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 8258553 від 11.01.2025 у сумі 24 994,42 грн, з яких: 6 400,45 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 593,97 грн – сума заборгованості за відсотками; 13 000,00 грн – неустойка (а.с. 78, 80).
26.04.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 уклали Договір позики № 7587865, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 89-92).
Згідно п. п. 2.1-2.4 Договору сума позики складає 4 000 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 0,01, яка діє протягом строку Договору, комісія від суми позики складає 1 068,40 грн.
26.08.2025 первісний кредитор ТОВ «Сіроко Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 26082025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 94-96).
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 24.09.2025 до Договору факторингу № 26082025 від 26.08.2025 та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 26082025 від 26.08.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 7587865 від 26.04.2025 в сумі 13 080,00 грн, з яких: 4 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 068,40 грн – сума заборгованості за комісією; 11,60 грн – сума заборгованості за відсотками; 8 000,00 грн – сума заборгованості за пенею (а.с. 97,99).
02.05.2025 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 78363469, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 107-111).
Згідно п. п. 1.3-1.6 Договору загальний розмір кредиту – 7 000,00 грн, кредит надається в день укладення Договору строком на 30 днів, дата повернення кредиту: 01.06.2025.
Відповідно до п. п. 2.1-2.2 кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника в день укладення договору, але не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту його укладення. на реквізити банківської картки позичальника для перерахування кредиту кредитодавцем: НОМЕР_2 .
14.10.2025 первісний кредитор ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 141025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним Кредитним договором (а.с. 112-113).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 141025 від 14.10.2025 та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 141025 від 14.10.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 78363469 від 02.05.2025 в сумі 12 086,00 грн, з яких: 7 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 086,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 3 000,00 грн – сума заборгованості за штрафом (а.с. 114, 116).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно апеляційної скарги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило здійснити розгляд скарги за відсутності скаржника.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Договір про надання фінансового кредиту № 64607-07/2025 від 29.04.2025 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Y335, який було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним при укладанні кредитного договору. Вказана інформація викладена у реквізитах вищезазначеного Договору, який міститься в матеріалах справи.
Договір про надання фінансового кредиту № 58192-03/2025від 27.03.2025 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Y899, який було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним при укладанні Кредитного договору. Указана інформація викладена у реквізитах вищезазначеного Договору, який міститься в матеріалах справи.
Договір про споживчий кредит № 9767211 від 18.09.2024 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 480058.
Договір кредитної лінії № 8258553 від 11.01.2025 2025 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 325354.
Договір позики № 7587865 від 26.04.2025 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором n8ye02.
Кредитний договір № 78363469 від 02.05.2025 підписаний ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором 100316. Вказана інформація викладена у реквізитах вищезазначеного Договору, який міститься в матеріалах справи.
Усі вищевказані електронні договори укладені їх сторонами шляхом ідентифікації позичальника - відповідача ОСОБА_1 та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між ОСОБА_1 та первісними кредиторами не були б укладені. Тобто, для укладання кредитних договорів, відповідачем вчинено низку дій, без здійснення яких договори не були б укладені, що, у свою чергу, підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. При цьому, відповідачем не висловлено жодних заперечень щодо того, що вона не погодилась з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів. Обставини укладення вказаних договорів відповідач не спростувала належними та допустимими доказами. 
З огляду на свободу договору, яка передбачена ст. 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови договорів, при цьому, договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 спірних Кредитних договорів. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 28.08.2025між «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28082025, 18.09.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 18092025, 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27/03/25, 26.08.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26082025 та 14.10.2025 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 141025.
Згідно Актів приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 28082025 від 28.08.2025, Договором факторингу № 18092025 від 18.09.2025, Договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, Договором факторингу № 26082025 від 26.08.2025, Договором факторингу № 141025 від 14.10.2025 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за спірними кредитними договорами.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. На цьому наголосив Верховний Суд у справі № 908/1879/17.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц та у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц суд виснував, «що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за спірними кредитними договорами № 64607-04/2025 від 29.04.25, № 58192-03/2025 від 27.03.2025, № 8258553 від 11.01.2025, № 7587865 від 26.04.2025, № 78363469 від 02.05.2025позивачем було надано копії вказаних договорів, договорів факторингу, Витяги з реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.
Однак, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладених договорів та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.
Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач.
Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що могли б підтверджувати факт перерахування кредитних коштів на виконання кредитних договорів: № № 64607-04/2025 від 29.04.25, № 58192-03/2025 від 27.03.2025, № 8258553 від 11.01.2025, № 7587865 від 26.04.2025, № 78363469 від 02.05.2025.
Крім того, позивачем не заявлено клопотання про витребування судом першої інстанції таких доказів.
З долучених до позовної заяви квитанції про перерахування коштів через платіжну систему iPAY.ua в сумі 10 000,00 грн та копії платіжного документу про здійснення транзакції в сумі 4 000,00 грн не вбачається, що зазначені кошти були перераховані на платіжний засіб, який належить боржнику – відповідачу ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог належними доказами, зокрема щодо факту перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 на виконання кредитних договорів: № 64607-04/2025 від 29.04.25, № 58192-03/2025 від 27.03.2025, № 8258553 від 11.01.2025, № 7587865 від 26.04.2025, № 78363469 від 02.05.2025. Відповідно відсутні підстави вважати доведеним, що у відповідача виникли зобов`язання за умовами зазначених договорів по поверненню коштів, сплати процентів та комісії.
Водночас, на підтвердження виконання зобов`язань первісним кредитором за Договором про споживчий кредит № 9767211 від 18.09.2024, позивачем надано копію платіжного доручення № 140209980 з якого вбачається, що 18.09.2024 ТОВ «Мілоан» здійснило переказ у сумі 10 000,00 грн на кредитний рахунок № НОМЕР_3 . Отримувачем зазначено ОСОБА_1 . Призначення платежу: кошти згідно Договору № 9767211 (а.с. 51).
Згідно Реєстру боржників Договору факторингу № 18092025 від 18.09.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача по Кредитному договору № 9767211 від 18.09.2024 у сумі 26 030,00 грн, з яких: 9 930 грн – сума простроченої заборгованості по кредиту; 11 200 грн – сума простроченої заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 4 900 грн – сума заборгованості за неустойкою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту по Кредитному договору № 9767211 від 18.09.2024, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою Договору відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальниці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як убачається з визначення терміну «комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), наведеного в Кредитному договорі № 9767211 від 18.09.2024, ця комісія встановлена п. 1.5.2 цього Договору винагорода за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) кредитодавцем протягом всього строку кредитування (білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника, тощо), що нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений Графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закону), загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону).
Отже, вказаним Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року за № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч .5 ст. 12 Закону).
За ч. 6 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 виснувано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.
Суд першої інстанції вірно встановив, що умовами Кредитного договору передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту. Водночас зі змісту відповідних умов Договору вбачається, що така комісія фактично є платою за надання позичальнику інформації щодо стану виконання кредитного договору, безоплатність надання якої прямо гарантована ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому матеріали справи не містять доказів того, що за сплату зазначеної комісії кредитор надавав позичальнику будь-які додаткові послуги чи здійснював інші дії, які не охоплюються його законодавчо встановленим обов`язком щодо безоплатного інформування споживача.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умова Договору про сплату комісії за обслуговування кредиту не може бути підставою для стягнення відповідних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 11 200 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами викладеними у рішенні суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за пенею, штрафами.
Так, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Відмовляючи в задоволенні вимоги Товариства в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за Кредитним договором № 9767211 від 18.09.2024, суд першої інстанції, врахувавши перехідні положення ЦК України, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині позову.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених скаржником підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній його частині.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі заочне рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки дані доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 15 липня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко