Головуючий І інстанції: Баронін Д.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 р. 	Справа № 644/4720/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Мінаєвої К.В. ,
адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Бочарова Дмитра Євгеновича на ухвалу Індустріального районного суду міста Харкова від 30.04.2026 року по справі № 644/4720/26
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області 
про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою суду від 30.04.2026 адміністративну справу № 644/4720/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передано на розгляд до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 30.04.2026 у справі та постановити нове рішення, яким визначити територіальну підсудність справи № 644/4720/26 за Індустріальним районним судом м. Харкова.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що ухвала була постановлена за результатом не повного, не всебічного та не об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення зокрема судом не враховано, що ОСОБА_1 наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України. Передача справи на розгляд до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ускладнить розгляд справи оскільки ні позивач ні відповідач не перебувають в Дніпропетровській області. Крім того зазначено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Харкова перебуває на розгляді матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про передачу адміністративної справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту наданих до суду матеріалів вбачається, що розгляд цієї справи не належить до територіальної підсудності Індустріального районного суду міста Харкова.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України).
Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII “Про судоустрій та статус суддів” права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої до поняття “суд, встановлений законом”, відноситься лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі “Сокуренко і Стригун проти України” (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що поняття “суду, встановленого законом” зводиться не лише до правової основи самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Правила територіальної юрисдикції справ визначає ст. 25 КАС України, яка поряд з правилами предметної та інстанційної юрисдикції складають алгоритм визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи.
Поняття “підсудність” розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС України та визначається останнім як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Отже, стаття 25 КАС України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.
Судовим розглядом встановлено, що використовуючи своє право на альтернативну підсудність позивач звернувся до Індустріального суду м. Харкова. 
Разом з цим позивачем визначено в якості відповідача Департамент патрульної поліції, місце знаходження якого є м. Київ, що не відноситься до територіальної юрисдикції Індустріального районного суду м. Харкова. 
Водночас згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 30.04.2026 позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача є Дніпропетровська область.
Обґрунтовуючи своє звернення саме до Індустріального районного суду м. Харкова ОСОБА_1 посилався на те, що будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_2 , фактично за вказаною адресою з 23 лютого 2023 року не проживає та перебуває в районі найбільш близького саме до Індустріального району м. Харкова, з підстав мобілізації з 23.02.2023 та проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України, яка на теперішній час виконує завдання пов`язані із відсіччю широкомасштабної збройної агресії російської федерації у Куп`янському районі Харківської області.
Однак зазначені доводи не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів справи.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав розгляду даного адміністративного позову саме в індустріальному районному суді м. Харкова, через постійне проживання, дислокацію та виконання службових завдань у м. Харкові та безпосередньо у Індустріальному районі м. Харкова у зв`язку з відсутністю доказів даного факту. 
Згідно з процесуальним законодавством, будь-які твердження про фактичні обставини (проживання, дислокація, виконання завдань) мають бути підтверджені документально, чого позивач не зробив а надані до суду довідки на які позивач посилався таких даних не містять. 
З приводу доводів апеляційної скарги, про підсудність даної адміністративної справи в Індустріальному районному суді м. Харкова у зв`язку з наявністю в провадженні Індустріального районного суду м. Харкова адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, колегія суддів зазначає, що згідно з процесуальним законодавством позивач має право самостійно обирати суд для подання позову за правилами альтернативної підсудності, при цьому Кодекс адміністративного судочинства України дозволяє подавати позов за зареєстрованим місцем проживання позивача або за місцезнаходженням відповідача, що прямо визначено законодавцем в ст. 25 КАС України.
Таким чином, наявність в провадженні Індустріального районного суду м. Харкова матеріалів справи про порушення ПДР не є підставою для розгляду даного адміністративного позову в саме в цьому суді.
Враховуючи викладене колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про передачу даного адміністративний позову на розгляд Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, за місцем зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання позивача.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнята на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Бочарова Дмитра Євгеновича - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду міста Харкова від 30.04.2026 року по справі № 644/4720/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   К.В. Мінаєва