ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.07.2026 | Справа № 910/3335/26

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Блажівської О.Є. за участю секретаря судового засідання Солонюк К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 910/3335/26,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9 В «літ. Е»; код ЄДРПОУ 13680870)
до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації (125993, м. Москва, вул. Велика Дмитрівка, 15-а)
про стягнення 1 064 647 грн,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.07.2026,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:
1. Стислий виклад позовних вимог.
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» з позовом до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації про стягнення спричинених збитків, що виникли внаслідок збройної агресії російської федерації на території України, в розмірі 1 064 647 грн, що еквівалентно 25 769 долара США.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. ТОВ «Лара» є власником об`єкту нерухомого майна, яке складається з підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1. 17.06.2025 року, внаслідок збройної агресії рф у вигляді ракетного обстрілу м. Києва, було частково зруйновано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 При руйнуванні будинку також був пошкоджений об`єкт нерухомого майна, належний Позивачу. Зазначені обставини підтверджується, зокрема, актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 28.11.2025 року, складений відповідною комісією Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією. За фактом вказаних подій 17.06.2025 року Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області було порушено кримінальне провадження № 22025101110000731, що підтверджується витягом із єдиного реєстру досудових розслідувань. З метою визнання розміру збитків, завданих Позивачу збройною агресією рф, ТОВ «Лара» звернулося до судового експерта Малого Олексія Вікторовича (Свідоцтво № 1494 від 29 квітня 2011 року та № 1871 від 28.04.2017, видані на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) (далі - судовий експерт). За результатом проведення будівельно-технічної експертизи, судовим експертом було складено висновок від 13.01.2026 року № С2246/01-2026, яким визначено, що розмір відновлювального ремонту, якого потребує об`єкт нерухомого майна становить 1 064 647 грн, що еквівалентно 25 769 доларів США за курсом на дату проведення обстеження. Таким чином, загальний розмір збитків спричинених внаслідок збройної агресії рф ТОВ «Лара», виражений у необхідності нести додаткові витрати на ремонт об`єкта нерухомого майна, становить 1 064 647грн, що еквівалентно (25 769 долара США).

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у відповідності до приписів ст. 178 ГПК України не скористався.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРА». Надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
03.04.2026 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» надійшло клопотання на виконання вимог ухвали від 31.03.2026 року у справі №910/3335/26.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядатиметься за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.05.2026.
11.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
13.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2026 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у місті Києві, підготовче засідання у справі № 910/3335/26 призначено на 10.06.2026.
10.06.2026 у судове засідання з`явився представник позивача.
Представник відповідача 10.06.2026 у засідання не з`явився. Відповідач повідомлений, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, згідно статті 122 ГПК України. Оголошення було розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України 19.05.2026 об 13:03 (відомості на підтвердження містяться в матеріалах справи), відтак, відповідач повідомлений належим чином. 
У засіданні з`ясовувалось щодо клопотань про долучення доказів позивача.
Представник позивача надав пояснення, підтримав подані клопотання про долучення доказів.
Заслухавши позицію сторони та дослідивши матеріали справи, судом клопотання позивача про долучення доказів - долучені до матеріалів справи.
10.06.2026 у засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 10.06.2026 представник позивача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2026 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 22.07.2026.
У судове засідання 22.07.2026 з`явився представник позивача.
Представник відповідача 22.07.2026 у засідання не з`явився. Відповідач повідомлений, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, згідно статті 122 ГПК України. Оголошення було розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України 19.06.2026 об 12:19 (відомості на підтвердження містяться в матеріалах справи), відтак, відповідач повідомлений належим чином.
Щодо дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, суд зазначає наступне.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовження строку дії воєнного стану в Україні згідно з Указами Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023 року, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024 та № 469/2024 від 23.07.2024 року, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на території України з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває на даний час.
Поряд із цим, як встановлено за змістом позовної заяви, відповідачем у справі визначено Російську Федерацію в особі Міністерства юстиції Російської Федерації. Діючі представництва відповідача на території України наразі відсутні.
З 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється.
Відповідно до положень статті 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», Міністерством закордонних справ України було розроблено алгоритм дій з питання отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету держави у зв`язку із розглядом судами України цивільних справ за позовами проти Російської Федерації, у тому числі в особі Посольства Російської Федерації в Україні, за яким Міністерство закордонних справ України доручало Посольству України в Російській Федерації передати до Міністерства закордонних справ Російської Федерації ноту Міністерства закордонних справ України з питання отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету під час розгляду судовими органами України справ за позовами проти Російської Федерації.
Разом із тим, у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів Статуту ООН, Гельсінського Заключного акта, Паризької Хартії для Нової Європи та низки інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України.
24.02.2022 нотифікувало Міністерство закордонних справ Російської Федерації про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.
Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Російській Федерації та Російської Федерації в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.
Отже, подальше застосування зазначеного вище алгоритму з отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється.
За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію Російської Федерації проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану Акціонерне товариство «Укрпошта» з 25.02.2022 припинило обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.
Зокрема, 25.02.2022 Акціонерне товариство «Укрпошта» розмістило на власному офіційному вебсайті повідомлення про те, що припинено поштове співробітництво з поштою Російської Федерації, посилки та перекази в цю країну не приймаються. Іншими операторами поштового зв`язку також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення.
Відтак, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. № 100817/98748-22-22/12.1.3 від 31.10.2022), у зв`язку з чим суд не здійснює повідомлення відповідача про розгляд даної справи засобами поштового зв`язку та не звертається до суду Російської Федерації з судовим дорученням про вручення судових документів.
У зв`язку з вищевикладеним про дату, час і місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся шляхом розміщення інформації про призначення судових засідань з розгляду по суті справи № 910/3335/26 на сторінці Господарського суду міста Києва на офіційному вебпорталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет, що підтверджено наявними в матеріалах справи роздруківками з офіційного вебпорталу «Судова влада в Україні».
Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Суд зазначає, що до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території Російської Федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, шляхом направлення доручення компетентному суду або іншому органу Російської Федерації.
Проте, 12.01.2023 прийнято Закон України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності».
Частиною 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
Отже, повідомлення відповідача про розгляд даної справи є належним та можливим шляхом їх ознайомлення з інформацією про розгляд справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua, а також шляхом публікації відповідного оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.
Позивач надав до суду докази (фіскальний чек) про надсилання копії позовної заяви до посольської установи фр у Республіці Молдова.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням факту розірвання дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України з 24.02.2022 року, а також неможливості надсилання поштової кореспонденції до Російської Федерації як засобами поштового зв`язку, так і за сприяння органів дипломатичної служби України, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд справи судом.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 22.07.2026 з`явився представник позивача.
22.07.2026 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.
22.07.2026 відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідач повідомлений, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, згідно статті 122 ГПК України. Оголошення було розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України 19.06.2026 об 12:19 (відомості на підтвердження містяться в матеріалах справи), відтак, відповідач повідомлений належим чином.
В судовому засіданні 22.07.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
20.06.2008 року рішенням Солом`янського районного суду м Києва було виділено в натурі Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2) загальною площею 401,6 кв.м., які складаються з 7-ми підвальних приміщень площею 229 кв. м. позначених на плані за поверхами СLV площею 37,1 кв.м., СLIX площею 6,8 кв.м., СLXII площею 46,3 кв.м., СLХІ площею 29,8 кв.м. СLXV площею 47,6 кв.м СXLII площею 30,5 кв.м., СXLIX площею 30,9 кв.м., а також приміщення першого поверху площею 172,6 кв.м., які включають у себе 12-ть приміщень позначених н плані за поверхами № 1 площею 32,5 кв.м., приміщення № 2 площею 6,5 кв.м. приміщення № 3 площею 2,6 кв.м., приміщення № 4 площею 63,6 кв.м., приміщення 5 площею 5,3 кв.м., приміщення № 6 площею 14,2 кв.м., приміщення № 7 площею 8,8 кв.м., приміщення № 8 площею 7,0 кв.м., приміщення № 9, площею 21,2 кв.м., приміщення № 10 площею 5,4 кв.м., приміщення № 26 площею 1,9 кв.м., приміщення № 27 площею 3,6 кв.м.
10.04.2024 року ТОВ «Лара», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованого в реєстрі за № 369, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.В. Комарницькою (далі - Договір купівлі-продажу).
В рамках вказаного Договору купівлі-продажу ТОВ «Лара» передала, а ОСОБА_2 прийняла у спільну часткову власність 16/100 часток нежитлових приміщень, площею 64,2. кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., а саме приміщення першого поверху № 5 коридор загальною площею 4,0 кв.м., № 6 основне загальною площею 14,2 м., № 7 коридор загальною площею 8,8. кв.м., № 8 коридор загальною площею 7,0 кв.м., № 9 основне загальною площею 21,2 кв.м., № 10 основне загальною площею 5,4 кв.м., приміщення № 27 тамбур загальною площею 3,6 к.в.м.
Крім того, в рамках Договору купівлі-продажу, ТОВ «Лара» передала, а ОСОБА_1 прийняв у спільну часткову власність 17/100 часток нежитлових приміщень, площею 68,3 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., а саме приміщення першого поверху № 4 основне, загальною плошею 63,6 кв.м., № 5 коридор, загальною площею 1,3 кв.м., № 1 підсобне загальною площею 1,5 кв.м, приміщення № 26 тамбур загальною площею 1,9 кв.м.
Також, 10.04.2024 року ТОВ «Лара», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про встановлення порядку конкретного користування нерухомим майном, що є спільною частковою власністю, зареєстрований в реєстрі за № 370 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.В. Комарницькою (далі - Договір конкретного користування).
Відповідно до п. 1.1. Договору конкретного користування, зокрема, Позивачу належить 67/100 часток нерухомого майна площею 269,1 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м. на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2008 року.
В свою чергу, приписами п. 1.3.4. Договору конкретного користування встановлено, що фактичному володінні та користуванні Позивача знаходяться: підвальні приміщення СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 (далі - об`єкт нерухомого майна).
Таким чином, ТОВ «Лара» є власником об`єкту нерухомого майна, яке складається з підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1. 
17.06.2025 року, внаслідок збройної агресії рф у вигляді ракетного обстрілу м. Києва, було частково зруйновано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2
При руйнуванні будинку також був пошкоджений об`єкт нерухомого майна, належний Позивачу. 
Зазначені обставини підтверджується, зокрема, актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 28.11.2025 року, складений відповідною комісією Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією. 
За фактом вказаних подій 17.06.2025 року Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області було порушено кримінальне провадження № 22025101110000731, що підтверджується витягом із єдиного реєстру досудових розслідувань. 
З метою визнання розміру збитків, завданих Позивачу збройною агресією рф, ТОВ «Лара» звернулося до судового експерта Малого Олексія Вікторовича (Свідоцтво № 1494 від 29 квітня 2011 року та № 1871 від 28.04.2017, видані на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) (далі - судовий експерт).
За результатом проведення будівельно-технічної експертизи, судовим експертом було складено висновок від 13.01.2026 року № С2246/01-2026, яким визначено, що розмір відновлювального ремонту, якого потребує об`єкт нерухомого майна становить 1 064 647 грн, що еквівалентно 25 769 доларів США за курсом на дату проведення обстеження.
Позивач у позовній заяві зазначає, загальний розмір збитків спричинених внаслідок збройної агресії рф ТОВ «Лара», виражений у необхідності нести додаткові витрати на ремонт об`єкта нерухомого майна, становить 1 064 647грн, що еквівалентно (25 769 долара США).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Судом під час розгляду справи по суті було досліджено докази, якими позивач обґрунтовував свої доводи, а саме копії: рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2008 року; договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2024 року; договору встановлення конкретного користування нерухомим майном, що є спільною частковою власністю від 10.04.2024 року; технічного паспорту; акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 28.11.2025 року; витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України від 18.03.2026 року; висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13.01.2026 року № С2246/01-2026; витягу із єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 22025101110000731 від 17.06.2025 року. 
За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Обов`язковою умовою притягнення до відповідальності за завдану шкоду є встановлення протиправності дій відповідно до положень застосованого матеріального закону.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага. У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за Конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Відповідно до статей 1 та 2 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
У преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача як складовий елемент факту збройної агресії росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №914/1131/18, від 26 лютого 2019 року у справі №914/385/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 04/6455/17, від 05 листопада 2019 року у справі №915/641/18.
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог чи заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 20 серпня 2020 року у справі №914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року (надалі - Указ). Даним Указом із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, строком на 30 діб, який в подальшому продовжений відповідними Указами Президента та наразі не завершений.
Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Лара» є власником об`єкту нерухомого майна, яке складається з підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1.
17.06.2025 року, внаслідок збройної агресії рф у вигляді ракетного обстрілу м. Києва, було частково зруйновано житловий будинок за адресою: м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 31, належний Позивачу. 
28.11.2025 Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією складено Акт № б-н комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації яким встановлено руйнування приміщення ТОВ «Лара» в результаті комбінованої атаки (БпЛА та ракет), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
За фактом вказаних подій 17.06.2025 року Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області було порушено кримінальне провадження № 22025101110000731, що підтверджується витягом із єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Відповідні дані також внесено до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України. 
З метою визнання розміру збитків, завданих Позивачу збройною агресією рф, ТОВ «Лара» звернулося до судового експерта Малого Олексія Вікторовича (Свідоцтво № 1494 від 29 квітня 2011 року та № 1871 від 28.04.2017, видані на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) (далі - судовий експерт).
За результатом проведення будівельно-технічної експертизи, судовим експертом було складено висновок від 13.01.2026 року № С2246/01-2026.
Так, згідно даного висновку, на вирішення експертизи було поставлено питання: визначення розміру збитків (матеріальної шкоди) спричинених власнику об`єкта нерухомого майна - 67/100 часток нежитлових приміщень, площею 269,1 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., і який складається, з: підвальних приміщень - СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок збройної агресії російської федерації.
Зі змісту висновку експерта встановлено наступне. Схематичне місцерозташування об`єкту дослідження, а саме: нежитлові приміщення що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 зображено на карті безкоштовного, загальнодоступного картографічного сервісу Googl Earth на рисунку далі по тексту. ТОВ «Лара» є власником об`єкту нерухомого майна, яке складається з підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. За результатами проведеного обстеження нежитлових приміщень, що належать Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАРА», встановлено наявність механічних пошкоджень конструктивних елементів будівлі, огороджувальних конструкцій, внутрішнього оздоблення та інженерних мереж. Вигляд нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, зафіксовано па фотоматеріалах, виконаних під час проведення натурного обстеження. За результатами аналізу наданих для дослідження матеріалів встановлено, що характер пошкоджень будівлі відповідає механічним ушкодженням динамічного типу, які класифікуються як імпульсні або ударні навантаження. Виявлені пошкодження та руйнування стін, перекриття, покрівлі та прорізів мають ознаки дії короткочасного високого навантаження. Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також обставин, зафіксованих у копії талону-повідомлення єдиного обліку № 52534 про прийняття й реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.07.2025, експертом встановлено, що 16.06.2025 в наслідок ракетного обстрілу по території України, було пошкоджено конструкції нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, бул. В. Гавсла 31 а саме: 67/100 частки приміщень, які належать ТОВ «ЛАРА» площею 269,1 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., а саме: повнісно зруйноване приміщення першого поверху, з усім обладнанням та ліфтом, частково зруйновано складське підвальне приміщення з матеріальними цінностями які зберігалися в підвальному приміщенні. Таким чином, характер виявлених дефектів і пошкоджень нежитлових приміщень свідчить про вплив зовнішнього деструктивного фактора ударно-хвильового характеру, який за своїми ознаками може відповідати наслідкам вибухової дії, імовірно спричиненої ракетним уряженням.
Також експерт зазначає, що на підставі аналізу наданих на дослідження матеріалів, фотофіксації та результатів натурного обстеження встановлено, що об`єкт дослідження - 67/100 частки нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 - зазнав значних конструктивних пошкоджень і часткових руйнувань, які мають системний характер. Несучі конструкції будівлі (стіни, колони, перекрита) мають численні пошкодження: локальні руйнування цегляної та бетонної кладки, тріщини, у тому числі наскрізні, деформації плис перекрита, часткове обвалення елементів каркасу. Такі ознаки свідчать про втрату несучої здатності та порушення просторової жорсткості будівлі. Огороджувальні конструкції втратили цілісність: фасадна частина межує із зоною повного обвалу зовнішніх фрагментів кладки, пошкодження облицювання, тріщини в зонах примикання. Конструкції не виконують тепло-, гідро- та звукоізоляційних функцій. Внутрішні конструкції (перегородки, підвісні стелі, оздоблення) частково або повністю V зруйновані. Металеві напрямні деформовані, облицювальні панелі обвалені, на стінах виявлені тріщини й відшарування штукатурного шару. Уламки конструкцій розкидані по підлозі, що підтверджує масштабність руйнувань. Інженерні мережі (електропостачання, вентиляція, водопостачання, каналізація) зазнали критичних пошкоджень. Зафіксовано обриви повітропроводів, роз`єднання трубопроводів, пошкодження електричних кабелів і арматури. Санітарно-технічне обладнання зруйноване або непридатне до експлуатації. Покрівля частково зруйнована, що сприяє прямому впливу атмосферних опадів на несучі та огороджувальні елементи, пришвидшуючи їх подальшу деградацію.
Висновком експерта встановлено, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень за адресою: м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 31 і які складаються з: - 67/100 часток нежитлових приміщень, площею 269,1 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., і який складається з: підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) становить 1 064 647 грн. (один мільйон шістдесят чотири тисячі шістсот сорок сім гривень), в т.ч. ПДВ 127 130 грн. (сто двадцять сім тисяч сто тридцять гривень).
Отже, факт спричинення шкоди, спричинених внаслідок збройної агресії рф ТОВ «Лара», підтверджується наступними документами: 
- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.06.2025 (номер кримінального провадження 22025101110000709); 
- даними витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України; 
- даними акту № б-н від 28.11.2025 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації (адреса: АДРЕСА_1);
- висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та вибухово-технічної експертизи від 13.01.2026 року № С2246/01-2026.
Щодо вини як складового елементу цивільного правопорушення законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15-ц.
Cуд враховує те, що захист права власності гарантується першою статтею Додаткового протоколу до Європейської конвенції з прав людини, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає у тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.
Згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому як воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.
Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) «у випадках, коли застосування правила державного імунітету від юрисдикції обмежує здійснення права на доступ до суду, суд має встановити, чи обставини справи виправдовують таке обмеження» (Sabeh El Leil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 51; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 59)
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ обмеження права на справедливий суд, зокрема, шляхом застосування судового імунітету держави, є таким, що відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) лише у разі, якщо таке обмеження: 1) переслідує законну мету, 2) є пропорційне меті, яка переслідується, та 3) не порушує самої сутності права на доступ до суду (Ashingdane v the United Kingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28 травня 1985 року, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 55; Fogarty v. the United Kingdom (скарга № 37112/97), рішення від 21 листопада 2001 року, § 33; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 55).
Російська федерація порушує норми міжнародного права, оскільки вчиняє збройну агресію проти України, тому на неї не поширюється судовий імунітет, вона не може посилатись на імунітет від судового переслідування в Україні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року справі № 760/17232/20-ц.
За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду
За таких умов пред`явлення позовних вимог до російської федерації як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напряму включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.
Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Матеріали справи місять висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та вибухово-технічної експертизи від 13.01.2026 року № С2246/01-2026, згідно якого розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику об`єкта нерухомого майна - нежилих приміщень за адресою: м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 31 і які складаються з: - 67/100 часток нежитлових приміщень, площею 269,1 кв.м. від загальної площі 401,6 кв.м., і який складається з: підвальних приміщень СLХІ підсобне загальною площею 29,8 кв.м., СLXII підсобне загальною площею 46,3 кв.м., СLXV підсобне загальною площею 47,6 кв.м., СLIX підсобне загальною площею 6,8 кв.м., СLV підсобне загальною площею 37,1 кв.м., СXLIX підсобне загальною площею 30,9 кв.м., СXLII підсобне загальною площею 30,5 кв.м., приміщення першого поверху - №1 підсобне загальною площею 31,0 кв.м., №2 основне загальною площею 6,5 кв.м., №3 санвузол загальною площею 2,6 кв.м.) становить 1 064 647 грн. (один мільйон шістдесят чотири тисячі шістсот сорок сім гривень), в т.ч. ПДВ 127 130 грн. (сто двадцять сім тисяч сто тридцять гривень).
Таким чином, вартість понесених Позивачем матеріальних збитків, заподіяних цивільним та юридичним особам внаслідок руйнування (пошкодження) будівлі та приміщень за адресою: АДРЕСА_1, становить 1 064 647, 00 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що загальний розмір збитків спричинених внаслідок збройної агресії рф ТОВ «Лара», виражений у необхідності нести додаткові витрати на ремонт об`єкта нерухомого майна, становить 1 064 647 грн, що еквівалентно (25 769 долара США).
Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
У п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Позивач як кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Підсумовуючи викладене, суд встановив, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків у розмірі 35 134 365, 46 грн., у зв`язку зі знищенням майна позивача.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02)).
З урахуванням наведеного ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На думку суду надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу приписів п. 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які визначають, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора - російської федерації, про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Частиною 9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов позивачем подано до суду через систему Електронний суд.
Згідно п. 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з урахуванням п. 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у справі становить 12 775, 76  грн, який у повному розмірі підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації - задовольнити повністю.
2. Стягнути з Держави Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (вул. Велика Дмитровка, буд. 15А, м. Москва, Російська Федерація, 125993) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРА» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9 В «літ. Е»; код ЄДРПОУ 13680870) збитки, що виникли внаслідок збройної агресії російської федерації на території України, в розмірі 1 064 647 грн. (Один мільйон шістдесят чотири тисячі шістсот сорок сім 00 коп.), що еквівалентно 25 769 долара США (Двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять доларів США 00 центів).
3. Стягнути з Держави Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (вул. Велика Дмитровка, буд. 15А, м. Москва, Російська Федерація, 125993) в дохід державного бюджету України судовий збір в розмірі 12 775, 76 грн. (Дванадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 76 коп.)
4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 06.08.2026, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є. у відпустці.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА