Справа № 638/9599/26
Провадження № 2/638/8029/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Рудській В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оскільської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
ВСТАНОВИВ:
05.05.2026 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . На час смерті мати проживала у с. Оскіл у будинку, який їй належав на праві власності. Позивачка є дочкою померлої. Позивач фактично мешкала за кордоном у Німеччині. Після звільнення села Оскіл з тимчасової окупації ОСОБА_1 наводила порядок з документами та знайшла заповіт від 17.10.2017, який складено за життя ОСОБА_2 . Згідно з заповітом ОСОБА_2 все своє майно заповіла своїм дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Лише у жовтні 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про наявність заповіту, складеного матір`ю. ОСОБА_1 у Німеччині склала заяву про прийняття спадщини за заповітом та із знайденими документами звернулася через представника до нотаріуса. 05.02.2026 приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Спадкоємці за заповітом не зверталися з заявами про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною строку для прийняття спадщини, позивач просила визнати ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
05.05.2026 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.
06.05.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
11.06.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова витребувано докази, підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду. 
Від представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Представником відповідача Оскільської сільської рада – Загоруйком Г.М. подано заяву про розгляд справи без участі відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 26.10.2017 Виконавчим комітетом Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, актовий запис 75.
За життя ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_1 . 
Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_6 , де матір`ю останньої зазначено ОСОБА_2 . ОСОБА_7 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 07.03.1990 серія НОМЕР_3 .
Отже, факт родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження. 
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, яким все майно, де бвоно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смеріт і на що вона за законом матиме право заповіла дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Заповіт складено у селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області 17.10.2017. Заповіт складено та підписано у Капитолівській сільській раді за адресою Капитолівка Ізюмського району Харківської області вул. Центральна, 2 о 13-20 год. 
Перебуваю у Німеччині ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини за заповітом. 
ОСОБА_5 , на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Франкфурт-на – Майні Федеративної Республіки Німеччина Фабіа Каллерсманн, від ОСОБА_1 подала заяву про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за зповітом на 1\3 частку житлового будинку з відповідною частковою прилеглих господарсько- побутових будівель, що розташований на земельній ділянці, що належить Оскількій сільській об`єднаній територіальній громаді Ізюмського району Харківської області. І знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . 
Постановою №1 приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. відмовлено у вчинені нотаріальної дії ОСОБА_1 , а саме у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустила строк, що встановлений законом для прийняття спадщини. 
Дослідженими матеріалами спадкової справи №27/2026 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , які надані приватним нотаріусом Чистовим С.Ю. на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджується, що ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності від ОСОБА_1 , подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право власності на частку житлового будинку. 
Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, строк для прийняття спадщини сплинув 26.03.2018.
Згідно ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Відповідно до ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)).
Не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі№ 686/5757/23 зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Як зазначає позивач строк для прийняття спадщини нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини через те, що вона не знала про складений заповіт. 
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема необізнаність спадкоємців про наявність заповіту.
Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), в результаті вирішення питання чи є необізнаність спадкоємця про існування заповіту поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, 26.06.2024 викладено наступний висновок:
«151. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає
з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
152. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
153. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку із обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
154. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом».
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2 
Ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 , тобто позивач на час відкриття спадщини мала право на спадкування.
Отже, позивач ОСОБА_1 хоча і не була обізнана про існування заповіту, складеного на її користь, проте мала права як спадкоємиця першої черги звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення останній додаткового строку про прийняття спадщини.
Окрім того, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №607/13549/21, провадження №61-562св23, зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено поважність причини пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268.208-282ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Оскільської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – відмовити.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 .
Відповідач - Оскільська сільська рада, ЄДРПОУ 04399766, Харківська обл., Ізюмський район, с. Оскіл, вул. Слобідська, 1.

Суддя – І.В. Семіряд