Справа № 473/2126/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"11" вересня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив

у квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 71069,55 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та страхування №Z75.22268.005416186. Відповідно до договору ПАТ «Ідея Банк» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 30 000 грн, зі строком користування коштами протягом 48 місяців, а відповідачка зобов`язалась щомісячно частинами повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 9,99 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,95 % від суми кредиту.
19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» уклало з ТОВ «Оптіма Факторинг» договір факторингу №19/12-2023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору № №Z75.22268.005416186 від 26.06.2019 року.
22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» уклало з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» договір факторингу №22/12-2023, за яким ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору № №Z75.22268.005416186 від 26.06.2019 року.
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 19 грудня 2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 71069,55 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 26399,22 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8910,33 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35760 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача Ушакевич М.П. не з`явилася, проте згідно наявної в матеріалах справи заяви просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 26.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та страхування №Z75.22268.005416186. Відповідно до договору ПАТ «Ідея Банк» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 30 000 грн, зі строком користування коштами протягом 48 місяців, а відповідачка зобов`язалась щомісячно частинами повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 9,99 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,95 % від суми кредиту.
19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» уклало з ТОВ «Оптіма Факторинг» договір факторингу №19/12-2023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникло з договору № Z75.22268.005416186.
22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» уклало з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» договір факторингу №22/12-2023, за яким ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язанням, що виникло з договору № Z75.22268.005416186.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою 26.06.2019 року було укладено договір № Z75.22268.005416186 , в якому сторони узгодили всі істотні умови.
Таким чином, відповідачка набула статусу, прав та обов`язків позичальниці в кредитних правовідносинах.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги,фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги,а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Ідея Банк» виконало взяті на себе зобов`язання шляхом надання позичальниці кредиту, проте відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.
Згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, заборгованість відповідачки становить за договором №№ Z75.22268.005416186 від 26.06. 2019 року в загальному розмірі 71069,55 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 26399,22 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8910,33 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35760 грн. 
Проте суд не погоджується з розрахунками в частині нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості в зв`язку з наступним.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на час укладення кредитного договору).
Тобто, споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на час укладення кредитного договору).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших.
Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд встановив, що договір №№ Z75.22268.005416186 від 26.06.2019 року не містять конкретного переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачці, та за які позивачем встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачкою при укладенні вказаних договорів.
Тому положення договорів щодо обов`язку позичальниці сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Таким чином, нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості у вказаному договорі є безпідставними, а тому вказана комісія не підлягає стягненню.
Отже, з огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № Z75.22268.005416186 від 26.06.2019 року в розмірі 29051,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 26399,22 грн, заборгованості за процентами у розмірі 2652,33 грн (8910,33 грн за мінусом сплачених відповідачкою коштів, що були зараховані в порядку погашення заборгованості за комісією 6258 грн). 
При цьому, відповідачка не надала альтернативного розрахунку заборгованості (контррозрахунку), що б спростував обґрунтованість та розмір обумовленої заборгованості.
Згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1ст.141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (41 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 1091,58 грн.
Що стосується витрат, пов`язаних з правничою допомогою.
Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вказаних витрат до позову додані копії договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року, додаткової угоди № 1/1 від 01 липня 2024 року, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року, акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 18 березня 2026 року (надані наступні послуги: консультація клієнта, дослідження доказів, складання проєкту позовної заяви). Загальна вартість наданих послуг становить 7000,00 грн.
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
З відповідачки на користь позивача належать до стягнення відповідні витрати в розмірі 2050 грн (враховуючи ступінь задоволення позовних вимог ( 41%) (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд

ухвалив

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Набережно-лугова, будинок 8, ідентифікаційний код 39992082), заборгованість за договором кредиту та страхування № Z75.22268.005416186 від 26.06.2019 в розмірі 29051,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 26399,22 грн, заборгованості за процентами у розмірі 2652,33 грн, а також судовий збір у розмірі 1091,58 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2050 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя М.М. Ротар