ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.07.2026	Справа № 910/3785/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ ПЛЮС" (м. Київ) 
до Фізичної особи-підприємця Габелая Пантелеймона Мушуровича (Київська обл., м. Ірпінь) 
про зобов`язання звільнити приміщення та повернути його за актом, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СВІТ ПЛЮС звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Габелая Пантелеймона Мушуровича про зобов`язання звільнити приміщення - будівлю бондарного цеху №2, площею 440,3 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Володимира Сікевича, 32 та повернути його за актом приймання-передачі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 позовну заяву залишено без руху. 
09.04.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Оскільки позивачем у встановлений судом строк усунуто виявлені недоліки, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень, заяв і клопотань.
Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).
Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

12.07.2022 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець, Департамент) та Товариством (орендар) був укладений договір оренди № 2913(цмк)-1, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування єдиний майновий комплекс плодоовочевої бази комунального підприємства "Світ" Солом`янського району за адресою: місто Київ, вулиця Володимира Сікевича (попередня назва вулиці Молодогвардійська), 32, вартість якого становить 47 898 700,00 грн. без ПДВ.
18.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СВІТ ПЛЮС" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Габелая Пантелеймоном Мушуровичем було укладено договір суборенди № 11 (далі - Договір), за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування майно, що знаходиться у місті Києві на вулиці Володимира Сікевича, 32, а саме: бондарний цех № 2, 440,3 м2 згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього Договору (Додаток № 1), ринковою оціночною (страховою) вартістю в розмірі 814 320,00 грн.
Відповідно до пункту 2.1 Договору суборендар вступає в строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується одночасно із підписанням цього Договору.
Згідно з підписаним та скріпленим відбитками печаток сторін актом приймання-передачі від 18.07.2022 позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт суборенди за Договором.
За умовами пунктів 3.1-3.4 Договору суборендна плата становить 44 030,00 грн за місяць, в тому числі ПДВ, та не включає в себе оплату комунальних послуг, електропостачання, водовідведення, вивіз сміття, прибирання, забезпечення заїзду/виїзду транспорту суборендаря або третіх осіб на територію майнового комплексу і оплачується окремо.
Суборендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування суборендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців суборенди) добова суборендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі суборендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.
Розмір суборендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни орендної ставки, істотної зміни стану об`єкта суборенди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Пунктом 3.5 Договору передбачено, що суборендар сплачує суборендну плату на розрахунковий рахунок орендаря щомісяця до 15 числа поточного місяця суборенди.
Згідно з пунктом 3.6 означеної угоди суборендар сплачує орендну плату на підставі пункту 3.1 цього Договору.
В день укладення цього Договору суборендар сплачує суборендну плату за перший та останній місяць суборенди (пункт 3.7 Договору).
За умовами пункту 11.1 Договору термін дії останнього встановлено з дати його підписання до 23.07.2025 року включно. Умови Договору зберігають силу протягом всього строку дії цього Договору, в тому числі у разі, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище суборендаря, а в частині зобов`язань суборендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.
Наведені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2026 у справі №910/6108/25 та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Позивач вказує, що строк дії Договору суборенди № 11 від 18.08.2022 сплив 23.07.2025, і з 24.07.2025 Договір є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України.
Суборендар не звертався до Орендаря із заявою про продовження Договору у порядку та строки, передбачені пунктом 11.4 Договору. Орендар також не виявляв наміру продовжувати дію Договору та заперечував проти подальшого користування Відповідачем Об`єктом суборенди. Окремо слід зазначити, що договір суборенди за своєю правовою природою є похідним від основного договору оренди. У суборендаря відсутнє переважне право на укладення договору на новий строк, передбачене статтею 777 ЦК України, з огляду на специфіку суборендних правовідносин. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі № 910/6108/25, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за Договором за період з серпня 2022 року по серпень 2024 року.
Також, 10.03.2026 позивачем подано позов про стягнення заборгованості за період з вересня 2024 року по липень 2025 року на суму 565 529,71 грн, що додатково свідчить про те, що Орендар не мав наміру продовжувати договірні відносини з боржником, що виключає можливість автоматичного поновлення Договору на невизначений строк відповідно до частини 2 статті 764 ЦК України.
Незважаючи на закінчення строку дії Договору, відповідач не звільнив Об`єкт суборенди та не повернув його позивачу за актом приймання-передачі, чим порушує свої зобов`язання, передбачені пунктами 4.1 та 4.2 Договору. 
Згідно з пунктом 4.1 Договору в разі його припинення Суборендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване Майно від належних Суборендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення Майна з суборенди у тому стані, в якому воно перебувало на момент передачі його в суборенду, з урахуванням нормального фізичного зносу.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що Суборендар повертає Майно згідно з актом прийому-передачі. Суборендар зобов`язаний підписати два примірники акта прийому-передачі Майна з суборенди у строки, що не перевищує 3 (три) робочі дні з дати закінчення терміну договору та/чи його припинення.
Позивач направляв на адресу відповідача вимоги (претензії) про повернення Об`єкта суборенди: від 27.03.2026 та від 31.03.2026, проте станом на дату подання цього позову відповідачем вимоги не виконані, звільнено Об`єкт суборенди і не повернуто його позивачу за актом приймання-передачі.
Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання звільнити приміщення - будівлю бондарного цеху №2, площею 440,3 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Володимира Сікевича, 32 та повернути його за актом приймання-передачі.
Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу для виникнення у його сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Частиною 1 ст. 532 ЦК України унормовано, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна.
Суд зазначає, що частина 1 статті 785 ЦК України встановлює обов`язок наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Судом встановлено, що відповідачем після закінчення строку дії Договору не було повернуто приміщення позивачу. Доказів повернення приміщення чи продовження дії Договору до матеріалів справи суду не надано.
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Габелая Пантелеймона Мушуровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити нежитлове приміщення - будівлю бондарного цеху № 2, площею 440,3 кв.м, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Володимира Сікевича (Молодогвардійська), 32, та повернути його Товариству з обмеженою відповідальністю "СВІТ ПЛЮС" (03151, м. Київ, вул. Володимира Сікевича, 32; ідентифікаційний код 34353218) за актом приймання-передачі.
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Габелая Пантелеймона Мушуровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ ПЛЮС" (03151, м. Київ, вул. Володимира Сікевича, 32; ідентифікаційний код 34353218) 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя     Т.М. Ващенко