Справа № 420/30134/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)
10 вересня 2026 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2026 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови – задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500000/2025/000005/3 від 14.08.2025 року.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2025/000082 від 25.06.2025 року.
Стягнуто з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» сплачений судовий збір у розмірі 10336,50 грн.
04 вересня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №420/30134/25 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що на день пред`явлення позову розмір витрат на професійну правничу допомогу становив 20000,00 грн.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02 вересня 2020 року у справі №826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
На підтвердження отриманих послуг адвоката до позовної заяви позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги від 27.08.2025 року, квитанцію про оплату послуг адвоката та ордер.
Відповідно до пункту 5.1 договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує на поточний рахунок адвокатського бюро гонорар у розмірі 20000 грн за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, яким врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви, а також за представництво клієнта та ведення справи у Одеському окружному адміністративному суді в процесуальному статусі позивача.
Гонорар, що передбачений пунктом 5.1 договору, сплачується клієнтом на умовах 100% попередньої оплати (пункт 5.2 договору про надання правничої допомоги).
Згідно з наданою квитанцією позивачем сплачено адвокату 20000,00 грн.
Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 наголошував, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен.
Водночас, визначаючи суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню, суд має виходити з критеріїв реальності, необхідності та розумності таких витрат, а також їх співмірності зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом, та значенням справи для сторони.
Судом враховується, що відповідач у відзиві заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, посилаючись на положення статей 134, 139 КАС України та необхідність дотримання критеріїв співмірності таких витрат.
Відповідач зазначав, що витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами, а їх розмір має відповідати складності справи, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих послуг та значенню справи.
Також відповідач посилався на правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо необхідності встановлення реальності, необхідності та розумності витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне перевірити заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет його реальності, необхідності, розумності та співмірності.
Судом враховується характер спірних правовідносин, предмет спору, обсяг матеріалів справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, підготовку позовної заяви, аналіз документів та законодавства, а також значення справи для позивача.
Разом з тим, суд бере до уваги, що розгляд справи здійснювався в порядку адміністративного судочинства та стосувався оскарження рішення митного органу про коригування митної вартості та картки відмови.
Заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн, на думку суду, є завищеним з огляду на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, характер спірних правовідносин та фактичний обсяг правничої допомоги, наданої позивачу.
При цьому суд враховує, що визначений договором розмір гонорару є результатом домовленості між адвокатом та клієнтом, однак така домовленість не є безумовною підставою для покладення всієї визначеної нею суми на іншу сторону у порядку розподілу судових витрат.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має оцінити їх необхідність та співмірність, а також врахувати складність справи, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом, та значення справи для сторони.
За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, її складність, обсяг наданої правничої допомоги, характер спору, а також заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, у сумі 5000,00 грн.
Суд вважає, що зазначена сума відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, суд доходить висновку, що заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн суд вважає за необхідне відмовити.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» про ухвалення додаткового рішення у справі №420/30134/25 – задовольнити частково.
Стягнути з Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078, ідентифікаційний код 44005631) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (вул. Решетилівська, 37, м. Полтава, 36007, код ЄДРПОУ 39771951) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
В задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, - відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Додаткове рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Д.К.Василяка