Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/3344/25 
Номер провадження: 2/511/281/26
10 липня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Бобровська І. В., 
секретаря судового засідання – Кіндракевич В.Ф.,
представника відповідача – Санагурської Р.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Польщі, держави Україна в особі Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла зазначена позовна заява за підсудністю з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у якій позивач просив:
-стягнути з держави Російська Федерація на його користь в рахунок одноразового відшкодування моральної і матеріальної шкоди п`ятнадцять мільйонів гривень;
-стягнути з держави Україна в рахунок одноразового відшкодування одну гривню моральної шкоди, завданої порушенням права на мир, одну гривню за порушення права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків.
Стислий виклад позиції позивача.
Унаслідок збройної агресії Російської Федерації було порушено гарантоване право на мир, право на життя та здоров`я.
Разом із цим, на думку позивача, державою Україна було порушено право на належну, добросовісну та кваліфіковану діяльність органів державної влади в частині забезпечення належного захисту та відновлення порушених прав.
Оскільки позивач не має реальної можливості самостійно захистити свої порушені права та усунути наслідки завданої йому шкоди, він звернувся до суду за захистом та вважає, що суд зобов`язаний забезпечити ефективний засіб захисту шляхом присудження справедливого відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.
Так, позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України та в період з 04 травня 2022 року по 08 квітня 2023 року брав участь у захисті України від збройної агресії Російської Федерації.
У цей період, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі міста Бахмут Донецької області отримав осколкові поранення лівої нижньої кінцівки, правої верхньої кінцівки та обличчя.
Унаслідок пережитих бойових дій, отриманих поранень і сильного психологічного потрясіння у позивача виникли тривалі психічні та емоційні розлади. 
Стислий виклад позиції відповідачів.
Держава Україна в особі Міністерства юстиції України подала відзив, згідно з яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог до Держави України з огляду на те, що позивач не надає належних і допустимих доказів про те, що йому завдано моральної шкоди саме внаслідок незаконних (неправомірних) дій Держави Україна (органів державної влади, їх посадових осіб) під час військової агресії Російської Федерації проти України. Позивач також не надає належних і допустимих доказів про те, що йому завдано моральної шкоди саме внаслідок незаконних (неправомірних) дій Міністерства юстиції України, яке позивач визначив в якості представника Держави Україна.
Держава Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Польщі відзив у встановлений судом строк не подала, викликалася через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Процесуальні дії у справі.
26 лютого 2025 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області передано цивільну справу за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області. 
16 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
30 квітня 2025 року залишено без руху апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року.
06 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року.
16 червня 2025 року закінчено підготовку розгляду справи апеляційним судом.
21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року та цивільну справу направлено для продовження розгляду справи.
20 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 
27 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
02 липня 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 04 травня 2022 року по 10 жовтня 2023 року у складі Збройних Сил України.
08 квітня 2023 року ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання в районі міста Бахмут Донецької області, внаслідок якого перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 червня 2023 року № 12085 та довідкою про обставини травми від 04 липня 2023 року № 12347, виписками із медичних карток стаціонарного хворого та іншими документами. 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Загальновідомою обставиною, тобто такою що не потребує доказування (частина третя статті 82 ЦПК України), є те, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Виходячи зі змісту цієї колізійної норми, яка закріплює колізійний принцип lex loci delicti (закон місця вчинення цивільного правопорушення (делікту), питання відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, повинно регулюватися правом України.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Врахувавши фактичні обставини справи, глибину завданої позивачу моральної шкоди, яка виникла внаслідок отриманого поранення під час захисту Батьківщини, характер та обсяг душевних страждань, яких він зазнав, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд дійшов висновку, що з держави Російська Федерація підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) гривень. 
На підтвердження інших позовних вимог до матеріалів позовної заяви не додано жодних належним та допустимих доказів, що у свою чергу є підставою для відмови у їх задоволенні, оскільки кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України, частина 1 статті 81 ЦПК України).
На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо надання відповіді на кожен аргумент, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).
Керуючись статтями 81, 141, 178, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Польщі, держави Україна в особі Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди– задовольнити частково.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000,00 (два мільйони) гривень. 
В іншій частині – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. В. Бобровська