Справа № 420/8484/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Любашівської окружної прокуратури (вул.Князя Володимира,107, с.Любашівка, Одеська область) до Виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області (просп..Миру,12, с.Зеленогірське, Одеська область, 66513), за участю третьої особи Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Любашівської окружної прокуратури до Виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області, за участю третьої особи Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
зобов`язати Виконавчий комітет Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозиції до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення її до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до інформації Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 26.12.2025 №4104/10/01-12/2-25/1893 встановлено, що на території Зеленогірської селищної ради розташований об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятка архітектури та містобудування - Церква Свято-Покровська, 1882 р., розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район. Вказаний об`єкт культурної спадщини прийнятий під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 27.12.1991 року №580. З листа Зеленогірської селищної ради № 280/ 02-20 від 06.02.2026 вбачається, що виконавчим комітетом не вживались заходи щодо складання облікової документації на вказаний об`єкт культурної спадщини, та не подавались пропозиції до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення даного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, мотивуючи це тим, що вказаний об`єкт культурної спадщини не перебуває у власності громади. Бюджетом селищної ради кошти на складання облікової документації об`єктів культурної спадщини не передбачено.
Вказана бездіяльність відповідача призводить до неможливості вирішення питання державної реєстрації зазначеного об`єкту археологічної спадщини та вжиття подальших дій щодо його охорони з метою запобігання його руйнуванню, забезпечення захисту такого об`єкта, його належне утримання, відповідне використання.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представником Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації подані пояснення в яких зазначено, що третя особа підтримує позовні вимоги та просить позовні вимоги Любашівської окружної прокуратури Одеської області задовольнити в повному обсязі.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, відповідач зазначив, що попри наявність відповідно до порядку лише права виступати ініціатором, Зеленогірською селищною радою, її виконавчими органами та комунальними установами вживається ряд заходів спрямованих на виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини та забезпечення належного обліку та охорони даного об`єкту, а саме: 10.02.2026 року Комісією, утвореною розпорядженням Зеленогірського селищного голови від 27.01.2026 року № 08/2026-СР , проведено моніторинг та складено Інформаційну довідку, яку 16.02.2026 року надіслано до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.
Рішенням Зеленогірської селищної ради від 24.04.2026 року № 2403-VII виділено кошти в сумі 100000 гривень на виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення Церкву Свято-Покровську (1882 р.), яка розташована за адресою: пл. СвятоПокровська, 19 с. Ясенове Друге.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що зважаючи на те, що виконавчим комітетом Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області не виготовлено облікову документацію на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район та не подано пропозиції органу охорони культурної спадщини вищого рівня – Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, вказане дає підстави вважати, що виконавчий комітет Зеленогірської селищної ради бездіє.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що відповідно до інформації Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 26.12.2025 №4104/10/01-12/2-25/1893 встановлено, що на території Зеленогірської селищної ради розташований об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятка архітектури та містобудування - Церква Свято-Покровська, 1882 р., розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район.
Вказаний об`єкт культурної спадщини прийнятий під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 27.12.1991 року №580.
З листа Зеленогірської селищної ради № 280/ 02-20 від 06.02.2026 вбачається, що виконавчим комітетом не вживались заходи щодо складання облікової документації на вказаний об`єкт культурної спадщини, та не подавались пропозиції до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення даного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, мотивуючи це тим, що вказаний об`єкт культурної спадщини не перебуває у власності громади. Бюджетом селищної ради кошти на складання облікової документації об`єктів культурної спадщини не передбачено.
Крім того, Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 26.12.2025 №4104/10/01-12/2-25/1893 повідомлено, що пропозиції про занесення об`єкту культурної спадщини - Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район до Державного реєстру нерухомих пам`яток України від власників або уповноважених осіб не надходили.
Судом встановлено, що 10.02.2026 року Комісією, утвореною розпорядженням Зеленогірського селищного голови від 27.01.2026 року № 08/2026-СР , проведено моніторинг та складено Інформаційну довідку, яку 16.02.2026 року надіслано до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.
Рішенням Зеленогірської селищної ради від 24.04.2026 року № 2403-VII виділено кошти в сумі 100000 гривень на виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення Церкву Свято-Покровську (1882 р.), яка розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19 с. Ясенове Друге.
Проте, на час розгляду судової справи облікова документація на об`єкт культурної спадщини не розроблена.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).
У даному випадку, підставою представництва в суді інтересів держави є бездіяльність відповідача, яка сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження об`єктів культурної спадщини.
Суд зазначає, що збереження культурної спадщини впливає на формування менталітету нації, стверджує спадкоємність одвічних цінностей і традицій, формує базу для сталого розвитку суспільства. Запорукою піднесення української культури та духовного розвитку суспільства в дусі патріотизму і любові до України є збереження та примноження культурної спадщини, яку Українське суспільство отримало від попередніх поколінь.
У судовій практиці, зокрема у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №826/12524/18, від 25.02.2021 у справі №522/8120/16-а, від 24.05.2021 у справі №640/4482/20, від 22.10.2021 у справі №160/7922/20 та від 07.12.2021 у справі №380/142/20, сформувалась стала правова позиція, відповідно до якої спори у сфері охорони культурної та історичної спадщини відносяться до спорів, які стосуються переважно захисту суспільного (публічного) інтересу.
Згідно з частинами 4,5 ст.54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Згідно преамбули до Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Як зазначає прокурор, у позовній заяві, відповідач свідомо допустив протиправну бездіяльність, що полягає у невжитті заходів щодо виконання законодавчо регламентованих обов`язків в частині замовлення і розробки облікової документації та подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня пропозицій щодо занесення пам`ятки археології місцевого значення. Такі обставини призводять до неможливості вирішення питання державної реєстрації зазначеного об`єкту археологічної спадщини та вжиття подальших дій щодо його охорони з метою запобігання його руйнуванню, забезпечення захисту такого об`єкта, його належне утримання, відповідне використання, консервацію, реставрацію, ремонт, реабілітацію, пристосування та музеєфікацію
Отже, державний інтерес у цій справі полягає у відновленні правового порядку в частині складання облікової документації на пам`ятку археології місцевого значення.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Крім того, відповідно до частини четвертої 4 статті 23 Закону 1697-VII прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що прокурор дотримався вказаних норм, попередньо повідомивши листом №60-4011ВИХ-25 від 17.11.2025 Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації про пред`явлення позову.
Регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини, спрямоване на її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Згідно з статтею 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:
центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;
орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;
обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;
виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Аналогічна норма міститься в статті 4 Закону України Про охорону археологічної спадщини від 18 березня 2004 року № 1626-IV.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: 2) реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; 3) ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; 4) координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; 5) подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; 6) занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
Частиною 1 статті 6 Закону №1805-III визначені повноваження органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Так, відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема: 2) подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього; 4) затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення та її зон охорони, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (у разі встановлення такою документацією меж території пам`ятки місцевого значення та її зон охорони); 5) затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режиму використання пам`яток місцевого значення; 6) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; 7) забезпечення виготовлення, складання і передачі центральному органові виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини наукової документації з описами та фіксацією об`єктів культурної спадщини, а в разі отримання дозволу на їх переміщення (перенесення) - демонтаж із них елементів, які становлять культурну цінність, з метою збереження.
Частиною другою статті 6 Закону №1805-III встановлені повноваження районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць; 14) популяризація справи охорони культурної спадщини на відповідній території, організація науково-методичної, експозиційно-виставкової та видавничої діяльності у цій сфері;15) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1805-III, об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом б частини 1 статті 14 Закону №1805-III, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки. Пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Частиною 2 статті 14 Закону №1805-III, об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до Положення про Міністерство культури та стратегічних комунікацій України ( раніше Міністерства культури та інформаційної політики), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 № 885, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства Мультимедійна платформа іномовлення України та Українського національного інформаційного агентства Укрінформ) та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, кінематографії.
Пунктом 2 вищезазначеного Положення визначено, що основними завданнями Міністерства є, зокрема, забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, кінематографії, у сфері мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.
Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 за № 158 затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини (далі - Порядок №158).
Відповідно до пунктів 1.3, 1.5 Порядку №158 система обліку об`єктів культурної спадщини включає комплекс заходів із виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини, складання облікової документації, взяття нерухомих об`єктів культурної спадщини на державний облік, занесення чи незанесення нерухомого об`єкта культурної спадщини до Реєстру, ведення Реєстру, порядок присвоєння охоронних номерів, включення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, внесення змін до Реєстру (зміна категорії пам`ятки та вилучення пам`ятки з Реєстру), моніторинг та інвентаризацію нерухомих об`єктів культурної спадщини, формування облікових справ, порядок переміщення (перенесення) пам`яток.
Ініціаторами розгляду питань занесення чи незанесення нерухомого об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є:
уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення;
уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
Фінансування робіт зі складання облікової документації, паспортизації, інвентаризації та моніторингу здійснюється за рахунок видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно п.2.1 Порядку №158 виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.
Відповідно до п.п.3.3, 3.6 розробником облікової документації є наукові установи та громадські організації, юридичні особи та суб`єкти господарювання, в тому числі заклади культури, одним із видів діяльності яких є проведення наукових досліджень у сфері охорони культурної спадщини, та які мають у своєму складі чи залучають для проведення досліджень фахівців, що мають вищу освіту за спеціальністю Музеєзнавство, пам`яткознавство, та/або фахівця-архітектора (для пам`яток та об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва), та/або дипломованого фахівця-археолога (для пам`яток та об`єктів археології), та/або фахівця, який має науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук за спеціальністю Музеєзнавство, пам`яткознавство або таких наук:
мистецтвознавство, культурологія, архітектура - для об`єктів монументального мистецтва;
архітектури - для об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, а також ландшафтних;
історії - для археологічних, історичних об`єктів та об`єктів науки і техніки.
Облікова документація складається у двох примірниках. Один примірник залишається у розробника, а другий разом з електронною версією передається для подальшого розгляду на Науково-методичній раді з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, Консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних (військових) адміністрацій (далі - Консультативна рада) та/або Експертній комісії.
Облікова документація складається державною мовою. Текст облікової документації має бути написаний розбірливо машинописом, документи не мають містити підчищень або дописок, закреслених слів та інших виправлень, орфографічних та арифметичних помилок, заповнюватися олівцем, а також містити пошкодження, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Достовірність інформації, що міститься в обліковій документації забезпечує її розробник.
Облікова документація у паперовій формі має бути скріплена, пронумерована згідно зі змістом та містити титульний аркуш. Облікову документацію підписує керівник органу охорони культурної спадщини. Титульний аркуш має містити назву об`єкта культурної спадщини, найменування замовника та розробника, ідентифікаційний код та підпис керівника розробника.
Розділом IV Порядку №158 передбачено порядок взяття нерухомих об`єктів культурної спадщини на державний облік.
Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
МКІП координує стан складання уповноваженими органами облікової документації та, у разі необхідності, приймає рішення про зобов`язання уповноваженого органу забезпечити складання облікової документації.
Отже, взяття на облік об`єкта культурної спадщини та оформлення облікової документація передує розгляду питання внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. При цьому, обов`язок щодо забезпечення складання облікової документації покладено на уповноважений орган, тобто на орган виконавчої влади, в даному випадку на відповідача.
Згідно п.п.8.6.,8.7 Порядку №158 рішення про занесення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, має містити: найменування; вид, тип, категорію; дату утворення; місцезнаходження; охоронний номер.
Передбачені відомості про пам`ятку визначаються в рішенні на підставі облікової документації, або Акту візуального обстеження (за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку), або Акту технічного стану пам`ятки (за формою, наведеною в додатку 14 до цього Порядку) з фотофіксацією, а у разі їх відсутності на на підставі рішення про взяття на державний облік такого об`єкта відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом. У випадку необхідності коригування відомостей про пам`ятку з метою занесення до Реєстру актуальних даних, уповноважений орган складає Акт візуального обстеження пам`ятки за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку, та надає його разом з поданням та обґрунтуванням щодо необхідності внесення змін до МКІП.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що відомості про об`єкти культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, можуть бути занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як на підставі облікової документації, так і Акту візуального обстеження, або Акту технічного стану пам`ятки з фотофіксацією, а у разі їх відсутності - на підставі рішення про взяття на державний облік такого об`єкта відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом.
Суд зазначає, що Церква Свято-Покровська (1882 р.), яка розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19 с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський р-н. прийнята під охорону держави як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 27.12.1991 № 580. До Державного реєстру нерухомих пам`яток України не занесена.
Предметом спору у даній адміністративній справі є протиправність бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад – органи, які створюються радами для здійснення виконавчих функцій, повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Делеговані повноваження – повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.
Ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що до системи місцевого самоврядування входять виконавчі органи рад.
Згідно з підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-пракових, паркових і садибних компелксів, природних заповідників.
Одночасно, п. 10 пункту «б» частини першої статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Таким чином, у даному випадку саме на виконавчий комітет Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області, який відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини, покладається обов`язок виготовлення облікової документації на кожен із об`єктів культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться на території Зеленогірської селищної ради, в тому числі й на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня – Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаних об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Зважаючи на те, що виконавчим комітетом Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області не виготовленно облікову документацію на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Зеленогірська селищна громада, Подільський район та не подано пропозиції органу охорони культурної спадщини вищого рівня – Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, та Виконавчим комітетом Зеленогірської селищної ради допущено протиправну бездіяльність.
Суд зазначає, що попри вживання відповідачем заходів виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення доказів щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України до суду не надано.
Суд зауважує, що позивачем надано повні, змістовні та логічні пояснення на підтвердження позовних вимог, відтак, суд доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що позивач є суб`єктом владних повноважень, то відповідно до ст.139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Любашівської окружної прокуратури (вул.Князя Володимира,107, с.Любашівка, Одеська область) до Виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області (просп..Миру,12, с.Зеленогірське, Одеська область, 66513), за участю третьої особи Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Зобов`язати Виконавчий комітет Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області (Проспект Миру, 12, с-ще Зеленогірське, Подільський район, Одеська область, 66513) виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Церква Свято-Покровська, 1882 р., що розташована за адресою: пл. Свято-Покровська, 19, с. Ясенове Друге, Подільський район та подання пропозиції до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про занесення її до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко