2/130/1013/2026
130/422/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга, 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
приходить до такого.

Позиція позивача
Представник позивача АТ «ПУМБ» Донцова Є.О. через систему «Електронний суд» звертається до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №200806510101 від 21 квітня 2017 року, кредитним договором № 300861837801 від 29 серпня 2017 року та кредитним договором №3001166141901 від 12 листопада 2018 року в загальному розмірі 31 721,51 грн, а також 2662,40 грн витрат зі сплати судового збору.
Позов обґрунтовано тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено три кредитні договори від 21 квітня 2017 року № 200806510101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 14400 грн; від 29 серпня 2017 року №300861837801, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 8999 грн; від 12 листопада 2018 року №3001166141901, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 5998 грн. Відповідно до умов кредитних договорів позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. 
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24 листопада 2025 року склала: по кредитному договору від 21 квітня 2017 року № 200806510101 - 24463.51 грн, з яких: 14195.35 грн заборгованість за кредитом; 10268.16 грн заборгованість процентами; по кредитному договору від 29 серпня 2017 року № 300861837801- 1430.87 грн, з яких: 350.75 грн заборгованість за кредитом, 0.18 грн заборгованість процентами, 1079.94 грн заборгованість за комісією; по кредитному договору від 12 листопада 2018 року № 3001166141901- в сумі 5827.13 грн, з яких: 3497.68 грн заборгованість за кредитом; 1.97 грн заборгованість процентами та 2327.48 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
На підтвердження позовних вимог представник позивача надав копію кредитних договорів, копії паспорта та РНОКПП відповідача, копію витягу з Публічної пропозиції, копії виписки за договором, копію платіжної інструкції, розрахунок заборгованості.
У заперечені представник відповідача зазначає, що заяву подану відповідачем про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, вважає безпідставною, необгрунтованою та такою, що підлягає залишенню поза увагою суду. Зобов`язання з оплати кредитної заборгованості здійснюється періодичними платежами (щомісяця), відповідно, позовна давність обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки повернення кредиту обумовлено щомісячними платежами, кожний з яких є самостійним зобов`язанням, тому строк позовної давності обчислюється окремо за кожним таким платежем. Банк має право на стягнення заборгованості і Банк повністю дотримався строку позовної давності та заявив до стягнення суми, які не сплачені Відповідачем і строк позовної давності за якими не сплив. 
11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України). 24 лютого2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України). 1 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ № 651 від 27 червня 2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Кредитні договори укладено 2017-2019 роках. Поряд з цим, звертає увагу, що Відповідач фактично користувався кредитними коштами і здійснював платежі по всім трьом договорам до 09 квітня 2019 року, що відображено в розрахунку заборгованості та у Виписках по рахунку Відповідача, які є належними та допустимими доказами. Ніяких маніпуляцій з оплатами позивач не проводив, за всіма трьома кредитними угодами останні операції з внесення коштів на погашення заборгованості були здійснені саме відповідачем і ніким іншим. Оскільки Позивач звертається до суду у лютому 2026 строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. Враховуючи викладене, просить відхилити заяву відповідача та не застосовувати наслідки пропуску строку позовної даності.

Позиція відповідача
Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Свою позицію обгрунтовує тим, що в анкетах –заявах від 21 квітня 2017 року та 29 серпня 2017 року відсутній погоджений сторонами розмір процентної ставки та комісії. При цьому згідно з правовою позицією, що викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6161/19, банк не має права нараховувати відсотки, якщо їх розмір не визначений у підписаному клієнтом документі. Посилання на Тарифи на сайті банку не є належним доказом погодження як процентної ставки так і комісії. Таким чином, нарахування позивачем відсотків у сумі 10 268,16 грн (за договором від 21 квітня 2017 року № 200806510101) та в сумі 0,18 грн (за договором від 29 серпня 2017 № 300861837801), а також комісії в сумі 1 079, 94 грн (за договором від 29 серпня 2017 року № 300861837801) є безпідставним. Щодо комісії за обслуговування кредиту по договору від 12 листопада 2018 року № 3001166141901 в розмірі 3 % в загальній сумі 2 327,48 грн (згідно з п. 2 розділу 4 паспорту кредиту), то встановлення такої комісії є незаконним та цей пункт є нікчемним з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, а також у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 509/3715/17.
Крім цього, звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/951/15-ц) у якій зазначено, що право банку нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відтак, нарахування позивачем відсотків поза межами строку дії кредитних договорів, що закінчився у 2019-2020 роках, є неправомірним ще й з цих підстав.
Водночас, просить суд врахувати, що відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про споживче кредитування", у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відтак, оскільки нарахування відсотків та щомісячної комісії по згадуваним кредитним договорам є неправомірними, згідно з порядком черговості, всі фактично сплачені на користь позивача грошові кошти (загальна сума у стовпцях "фактичне погашення" у розрахунках позивача, що кореспондується із даними в графі "кредит" в банківських виписках) мали бути зараховані на погашення тіла кредиту та повністю його перекривають. Таким чином, вважає. що вимоги позивача про стягнення сум боргу, які ним заявлені у позовній заяві є безпідставними, такими що ґрунтуються на штучно нарахованих сумах відсотків та комісій.
Одночасно з відзивом відповідач надає клопотання про застосування строку позовної давності, в якому зазначає, що із розрахунків позивача, доданих до позовної заяви, з моменту укладання договорів у 2017-2018 роках та до 2020 року позивачем здійснювався ряд дій по моїм рахункам ("коригування", "рекласифікаця", "перекидання залишків" тощо, які відображені у графі "кредит" банківських виписок), що свідчать про перерахування грошових коштів. Водночас позов поданий у лютому 2026 року. Таким чином, між датою останніх перерахувань грошових коштів та датою звернення до суду минуло майже 6 років, що значно перевищує 3-річний строк встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України. Позивач, у свою чергу, посилається у позовній заяві на пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо автоматичного продовження строків (з огляду на поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), а також запровадження воєнного стану в Україні). Проте відповідно до постанови Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 суд роз`яснив, що карантинні норми не зупиняють перебіг позовної давності автоматично для всіх. Позивач має довести, що саме карантин завадив йому подати позов вчасно. Позивачем, у свою чергу, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), а також запровадження воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року – призвели до відсутності доступу до суду та до об`єктивної неможливості подати цей позову до суду. Зокрема у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 362/2507/21 Верховний суд зазначив, що оплата, здійснена третіми особами без доручення боржника, або автоматичне списання банком коштів з іншого рахунку клієнта не перериває позовну давність, оскільки це не є волевиявленням боржника на визнання боргу. Просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 11 лютого 2026 року (а.с. 1).
В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.55).
Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі було надіслано відповідачу рекомендованим листом за адресою місця реєстрації (а.с. 54). 
Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу особисто вручено 26 лютого 2026 року (а.с. 57).
20 березня 2026 року надходить відзив на позовну заяву разом з клопотанням (а.с. 58-59).
23 березня 2026 року представник позивача надає заперечення на відзив (а.с. 62-66).
Відповідно до наказу від 4 травня 2026 року № 58 в/к суддя Шепель К.А. перебував у щорічній основній відпустці з 1 червня 2026 року по 3 липня 2026 року. 
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги Цивільного процесуального кодексу України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
З матеріалів справи встановлено, що 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 власноручно підписав Заяву №200806510101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якої ОСОБА_1 в АТ "Перший Український Міжнародний Банк" відкрили картковий рахунок, видали картку, встановили кредитний ліміт у розмірі 1000 грн (а.с. 9 на звороті). 
Згідно з копії паспорта та картки фізичної особи платника податків банком встановлено особу ОСОБА_1 (а.с. 10).
Крім того, 26 серпня 2017 року ОСОБА_1 власноручно підписав Заяву №300861837801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якої ОСОБА_1 в АТ "Перший Український Міжнародний Банк" відкрили картковий рахунок, видали картку, встановили кредитний ліміт у розмірі 8999 грн (а.с. 12).
9 листопада 2018 року ОСОБА_1 власноручно підписав Заяву 3001166141901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якої ОСОБА_1 в АТ "Перший Український Міжнародний Банк" відкрили картковий рахунок, видали картку, встановили кредитний ліміт у розмірі 5998 грн (а.с. 11). 
Крім того, ОСОБА_1 власноручно підписав паспорти споживчого кредиту, які містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями (а.с. 11 на звороті, 12 на звороті).
Суд враховує, що відповідно до умов власноруч підписаних заяв сторони узгодили, що строки дії кредитних лімітів, процентну ставку за користування кредитними літами, процентну ставку за невиконання зобов`язання, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО.
Із змісту Публічної пропозиції АТ ''ПУМБ'' на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено усі умови кредитування (а.с.13-18).
Згідно з пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.
Відповідно до пункту 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.
Згідно з пунктом 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.
АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на адресу ОСОБА_1 21 листопада 2025 року направив письмову вимогу вих. №КНО-44.2.2/1345 в якій повідомлено про існування заборгованості перед банком станом на 20 листопада 2025 року за трьома кредитними договорами в зальній сумі 31721,51 грн та необхідність погасити вказану заборгованість протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа (а.с. 19). 
Відповідно до розрахунку заборгованості проведеному АТ "Перший Український Міжнародний Банк" станом на 1 липня 2024 року заборгованість відповідачки перед банком складає 50270,33, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в сумі 30423,73 грн та заборгованістю за відсотками в сумі 19846,60 грн (а.с.29-31).
Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» про збільшення кредитного ліміту по договору №200806510101 від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_1 21 квітня 2017 року було встановлено кредитний ліміт в сумі 1000 грн, який неодноразово збільшувався та 14 листопада 2018 року було збільшено до 14400 грн (а.с. 21 на звороті). 
Відповідно до платіжної інструкції від 9 листопада 2018 року № TR.318985559.10366.359 АТ «ПУМБ» перерахувало кредитні кошти на підставі кредитного договору № 3001166141901 від 9 листопада 2018 року на рахунок ОСОБА_1 розмірі 5998 грн (а.с. 22).
Відповідно до платіжної інструкції від 26 серпня 2018 року № TR.23233457.39407.359 АТ «ПУМБ» перерахувало кредитні кошти на підставі кредитного договору № 300861837801 від 26 серпня 2017 року на рахунок ОСОБА_1 розмірі 8999 грн (а.с. 22 на звороті).
Відповідно до розрахунку заборгованості проведеному АТ "Перший Український Міжнародний Банк" станом на 24 листопада 2025 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором № 200806510101 від 21 квітня 2017 року складає 24463,51 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в сумі 14195,35 грн та заборгованістю за відсотками в сумі 10268,16 грн (а.с.23-25 на звороті).
Відповідно до розрахунку 24 листопада 2025 року заборгованість відповідачки перед банком за кредитним договором № 3001166141901 від 12 листопада 2018 року складає 5827,13 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в сумі 3497,68 грн, заборгованістю за відсотками в сумі 1,97 грн та 2327,48 грн заборгованості за комісією (а.с.26-29).
Відповідно до розрахунку 24 листопада 2025 року заборгованість відповідачки перед банком за кредитним договором № 300861837801 від 29 серпня 2017 року складає 1430,87 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в сумі 350,75 грн, заборгованістю за відсотками в сумі 0,18 грн та 1079,94 грн заборгованості за комісією (а.с.28-29).
З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що він свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконував не належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість (а.с.29 на звороті-40 на звороті).
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 

Юридична кваліфікація встановлених обставин
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з статтею 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Згідно з частинами першою та другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_2 кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості по тілу кредиту, оскільки дані вимоги є правомірними і законними, оскільки виходять із кредитних договірних зобов`язань.
Що стосується нарахування та стягнення з вдповідача заборгованості за процентами за кредитними договорами, то суд виходить із такого.
Як видно з матеріалів справи АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на адресу відповідача 21 листопада 2025 року направив письмову вимогу щодо виконання боргових зобов`язань за кредитними договорами від 21 квітня 2017 року № 200806510101, від 29 серпня 2017 року №300861837801, від 12 листопада 2018 року №3001166141901.
За змістом цієї вимоги банк, на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, вимагав від відповідача протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги достроково повернути банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі, передбачені договором. Тобто, таким чином банк як сторона у зобов`язанні змінив строк виконання зазначеного договору, оскільки скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, а відповідач натомість мав сплатити банку всю вартість кредиту до 21 грудня 2025 року. Отже, з 21 грудня 2025 року в банку припинилося право нараховувати проценти та інші платежі за користування кредитом. 
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування підлягає задоволенню.
Також, вбачає підстави для стягнення з відповідача комісії за кредитними договорами яка передбачена договороми.
Суд зазначає, що законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика у питанні можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» змінилася і судова практика.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Стороною відповідача жодними належними та допустимими доказами заявлений розмір заборгованості не спростовано, власного розрахунку заборгованості не надано, а відтак доводи, викладені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими.
Таким чином, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.
Щодо строків позовної давності, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до частини першої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Згідно зі статтею 257 та частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта стаття 267 Цивільного кодексу України).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша стаття 261 Цивільного кодексу України).
Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.
Як встановлено статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
При цьому, за змістом норми статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.
Згідно із частиною п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Так, згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором №200806510101 від 21 квітня 2017 року вбачається, що відповідачем по картці було здійснено останню операцію 30 червня 2020 року - зарахування коштів в сумі 0,09 коп; за кредитним договором №3001166141901 від 12 листопада 2018 року вбачається, що відповідачем по картці було здійснено останню операцію 12 квітня 2019 року - зарахування коштів в сумі 437,02 грн; за кредитним договором № 300861837801 від 29 серпня 2017 року вбачається, що відповідачем по картці було здійснено останню операцію 29 квітня 2019 року - зарахування коштів в сумі 172,4 коп, що свідчить про вчинення відповідачем дій з погашення заборгованості. Користування кредитними картками та внесення платежів свідчить про фактичне продовження дії кредитних відносин та визнання відповідачем зобов`язання. Це повністю узгоджується з природою кредитної лінії (обіг коштів у певному ліміті з правом банку змінювати ліміт і строк дії лінії).
Останній платіж (надходження коштів на рахунок для погашення заборгованості за кредитом) було здійснено в 2019 року, а отже це безпосередньо свідчить про визнання боржником свого зобов`язання та - перебіг позовної давності розпочався заново з дати такого визнання.
А отже, перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту внесення відповідачем останнього платежу і триває 3 роки.
Одночасно з наведеним, Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СО VID-19, спричиненої коронавірусом SARSCo V-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 1 липня 2023 року.
В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15 березня 2022 року, який набув чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, які у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтею 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 9201724/21).
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 910/14550/17, від 29 травня 2024 року у справі № 523/19380/21, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23, від 3 грудня 2024 року у справі № 910/2721/23.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно з положеннями статей 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду
Таким чином, підписуючи заяви про приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування, відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію банківської установи на укладання договору; відповідачем не надано доказів щодо надання йому іншої публічної пропозиції на укладання договору ніж тої, що наявна в матеріалах справи; стягнення комісії передбачене умовами кредитних договорів, контррозрахунок заборгованості відповідачем не надано. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тому, з відповідачки, в силу частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2662,40 грн (а.с.4).
Керуючись статтями 81, 141, 263-265, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 509, 525-527, 610-612, 625-627, 638, 639, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, суд –
у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 31 721 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять одна) грн 51 коп, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ім`я (найменування) сторін:
Позивач: Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (м. Київ, вул. Андріївська, буд 4, код ЄДРПОУ 14282829, поштовий індекс 04070).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ