Справа № 127/29727/25
Провадження № 2/127/6531/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А., при секретарі Підвисоцькій О.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області звернулася  ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності.Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 набула право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 0520680203:02:002:0133, що була розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Договору купівлі – продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ісаєвою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за №985 від 23.03.2005. В травні 2024 року ОСОБА_1 вирішила розпочинати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 0520680203:02:002:0133, однак приїхавши на земельну ділянку вона виявила, що там вже побудовано новий житловий будинок. У зв`язку з внесенням змін до законодавства про розширення меж м. Вінниця, змінились межі території АДРЕСА_1 , де була розташована земельна ділянка з кадастровим номером 0520680203:02:002:0133, була віднесена до меж м. Вінниця. Земельна ділянка з кадастровим номером 0520680203:02:002:0133, з невідомих підстав була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,0432 га кадастровий номер 0510100000:02:112:0066 та площею 0,0569 кадастровий номер 0510100000:02:112:0067, які об`єднані з присвоєнням нового кадастрового номеру 0510100000:02:112:0075 площа 0,1001 га., власником якої стала ОСОБА_6 , яка продала ОСОБА_5 , який почав будівництво житлового будинку, який разом з земельною ділянкою продав ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі – продажу від 09.11.2021 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського територіального округу Подолян О.О., зареєстровано в реєстрі за №3228. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0520680203:02:002:0133 втратила статус об`єкта цивільних прав, оскільки за ОСОБА_4 зареєстровано право на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:02:112:0075 площа 0,1001 га., що розташована в АДРЕСА_1 , що належала позивачці. В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Відділення №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення. 15.08.2024 до ЄДРДР внесено запис про кримінальне правопорушення №1204025030000157 за ч. 1 ст. 358 КК України. Враховуючи викладене, просила суд витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,1001 га кадастровий номер 0510100000:02:112:0075 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на користь ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0, 1001 га, кадастровий номер 0510100000:02:112:0075 площею 0,1001 га.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
18.12.2025 від відповідачки ОСОБА_4 , в особі представника, адвоката Томляк Т.С. надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_4 набула спірну земельну ділянку у власність на законних підставах, шляхом укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки, придбавши у власність земельну ділянку у ОСОБА_5 , який набув у власність спірну земельну ділянку на підставі Договору купівлі – продажу земельної ділянки від 20.12.2018, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., зареєстровано в реєстрі за №3072, придбавши її у власність у ОСОБА_6 , право власності якої на спірну земельну ділянку підтверджувалось записом №25704059 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на спірну земельну ділянку та є добросовісним її набувачем. Жодних сумнівів у відповідачки щодо незаконного її набуття у власність попередніми власниками земельної ділянки не могло виникати і не виникало. Оскільки правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку були наявні, право власності було зареєстроване у встановленому законом порядку, до того ж Договір купівлі – продажу нотаріально посвідчувався. Тобто, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Крім того, позивачка стверджує, що набула у власність земельну ділянку кадастровий номер 0520680203:02:002:0133 на підставі Договору купівлі – продажу земельної ділянки №985 від 23.03.2005, однак вказаного договору до позову не додає. Таким чином, позивачкою не доведено її право власності на спірну земельну ділянку та незаконне вибуття з її власності землі.
Ухвалою суду від 27.01.2026 залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
02.03.2026 за допомогою системи «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що спірна земельна ділянка вибула із володіння ОСОБА_1 поза її волею, так само поза її волею кадастровий номер 0520680203:02:002:0133 архівовано, а земельну ділянку поділено на дві ділянки, які потім знову об`єднано з присвоєнням нового кадастрового номеру 0510100000:02:112:0075, після чого земельна ділянка неодноразово відчужувалась, останнім власником є відповідачка ОСОБА_4 , саме тому позивачка ставить питання про витребування цієї земельної ділянки. Позивачка фактично має на меті захистити своє порушене право, шляхом витребування спірної земельної ділянки, яка була формально розділена на дві земельні ділянки, які об`єднано з присвоєнням нового кадастрового номеру 0510100000:02:112:0075.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
В судовому представник відповідачки заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, суд постановив розгляд справи проводити в їх відсутність.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданий 09.04.2009 ОСОБА_1 , про те, що на підставі Договору купівлі – продажу в реєстрі приватного нотаріуса Ісаєвої О.Ю., за №985 від 23.03.2005 є власником земельної ділянки площею 0,1001 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 9 -11)
Як вбачається з Довідки, виданої 14.03.2005 №06-446, земельній ділянці, розташованій на території Агрономічної сільської ради, згідно рішення 19 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради від 14.12.1997, загальною площею по державному акту зареєстрованому в Книзі записів державних актів за №450 від 11.02.1998, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,1001 га, присвоєно кадастровий номер 0520680203:02:002:0133. (а.с. 12)
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №НВ-9972286122026 від 01.07.2026, кадастровий номер 0510100000:02:112:0075, АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови; скасований кадастровий номер (номери), у разі, коли земельна ділянка створена в результаті поділу/об`єднання: 0510100000:02:112:0066, 0510100000:02:112:0067.
ОСОБА_6 набула у власність земельну ділянку площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:002:0500 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною 21 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №1330 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 98021855, реєстраційний номер нерухомого майна: 390603905206, номер запису про право: 22449577 шляхом купівлі її у ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 , як законна власниця земельної ділянки площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:002:0500 поділила її на 2 земельні ділянки площею 0,0569 га та 0,0432 га кадастрові номери 0510100000:02:112:0067 та 0510100000:02:112:0066 відповідно.
Пізніше ОСОБА_6 утворені шляхом поділу земельної ділянки площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:002:0500 земельні ділянки кадастрові номери 0510100000:02:112:0067 площею 0,0569 га та 0510100000:02:112:0066 площею 0,0432 га об?єднала. Таким чином утворилася земельна ділянка площею 0,1001 га кадастровий номер 0510100000:02:112:0075.
ОСОБА_7 набула у власність земельну ділянку площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:002:0500 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Белою О.М. 23 червня 2014 року за реєстровим №587 шляхом купівлі її у ОСОБА_8 .
Право власності ОСОБА_7 було набуте на законних підставах та зареєстроване в реєстрі речових прав, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 23329483, реєстраційний номер нерухомого майна: 390603905206, номер запису про право: 6095719, копією державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯМ №366862, виданого управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 09.11.2012.
ОСОБА_8 набула у власність земельну ділянку площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:002:0500 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого Білоус О.Б. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 07.07.2012 року за №1252 шляхом купівлі її у ОСОБА_9 .
ОСОБА_9 набула права власності на земельну ділянку площею 0,1001 га кадастровий номер 0520680200:02:001:0093 шляхом отримання її у власність на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 08 серпня 1996 року, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН б/н від 10.09.1996 та копією Витягу з Поземельної книги про земельну ділянку.
Згідно з Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 20.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., та зареєстровано в реєстрі за №3072, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку площею 0,1001 га, що розташована у АДРЕСА_1 . З п. 1.4. Договору встановлено, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_6 на праві власності, що підтверджується записом №25704059 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:112:0075. (а.с. 22-23)
Відповідно до Договору купівлі – продажу земельної ділянки від 09.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., та зареєстровано в реєстрі за №3228, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,1001 га, що розташована у АДРЕСА_1 . З п. 1.4. Договору встановлено, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі Договору купівлі – продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. 20.12.2018 за реєстровим №3072. Кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:112:0075. (а.с. 24-25)
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283641466 від 09.11.2021, земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:02:112:0075 належить на праві власності, розмір частки 1, ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі – продажу земельної ділянки від 09.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., та зареєстровано в реєстрі за №3228 від 09.11.2021. (а.с. 119)
Відповідно до Витягу з Рішення від 28.04.2022 №819 Про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна, виконавчий комітет Вінницької міської ради вирішив присвоїти адресу житловому будинку гр. ОСОБА_4 , розташованому на земельній ділянці площею 0,1001 га кадастровий номер 0510100000:02:112:0075 – АДРЕСА_2 . (а.с. 162)
З Витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, номер рішення 819, реєстраційний номер в ЄДЕССБ: AR01:6358-1582-1187-6008, статус рішення: Діючий. Відомості про адресу: тип – в межах населеного пункту, номер будівлі – АДРЕСА_3 . Назва об`єкта: житловий будинок, замовник – ОСОБА_4 , кадастровий номер 0510100000:02:112:0075. (а.с. 163)
Згідно з частинами 1, 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 387 ЦПК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17, провадження №12-127гс19).
Верховний Суд ураховує, що правила ч. 1 ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п?ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16, провадження №12-122с18).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.
Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів ст. 346 ЦК України).
Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.
Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається
право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв?язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19, провадження №12-35гc21).
Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв?язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 України.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно.
Постанова ВП ВС від 20.06.2023 у справі №633/408/18 втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов?язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс дотриманий, якщо особа- добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв?язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).
Згідно п. 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, по характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах. передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: (1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер: (2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; (3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.
Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutands рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас така категорія як "добросовісність", яка належить до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), не може тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на спірну земельну ділянку та є добросовісним її набувачем, оскільки не встановлено незаконного набуття у власність спірної земельної ділянки її попередніми власниками. Правомірність переходу права власності на земельну ділянку 0510100000:02:112:0075 підтверджено матеріалами справи. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка кадастровий номер 0520680203:02:002:0133 перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру саме на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:02:002:0500.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2040/20).
Відповідно до рішення «Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 10, 18, 23, 76, 279, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення припущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.07.2026

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , Вінницька область, Шаргородський район, с. Мурафа)
ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 )
ОСОБА_5  (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) 
ОСОБА_6  (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 )

СУДДЯ: