Справа № 420/31435/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відсутності відповіді на рапорт від 15 червня 2024 року щодо направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , на обстеження до військово-лікарської комісії для встановлення рівня придатності (або лікування) до військової служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт від 15 червня 2024 року та надати направлення ОСОБА_1 на обстеження до військово-лікарської комісії для встановлення рівня придатності (або лікування) до військової служби шляхом надсилання на адресу його перебування і лікування: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 червня 2024 року позивач звернувся з письмовим рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 про направлення його на термінове обстеження військово-лікарською комісією для визначення відповідного лікування та встановлення рівня придатності до подальшого проходження військової служби. Станом на момент звернення до суду рапорт позивача розглянутий не був, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 262 КАС України.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 28.05.2024 року. З 04.07.2024 року позивач не враховується в чисельності Збройних Сил України. За фактом самовільного залишення військової частини відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження №62024150020001070 від 04.07.2024 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2024 року №197 солдату ОСОБА_1 з 04.07.2024 року призупинено військову службу.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
15.06.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено до військової частини НОМЕР_2 рапорт.
Зі змісту наданої до матеріалів справи копії рапорту вбачається, що позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з декількома питаннями, зокрема просив надати направлення на військово-лікарську комісію для обстеження, визначення лікування та встановлення рівня придатності до військової служби.
Крім того, у рапорті позивач повідомив командування про стан свого здоров`я та сімейні обставини, зазначив про неспроможність виконувати накази за станом здоров`я та сімейними обставинами до проведення огляду ВЛК та встановлення рівня придатності до військової служби.
Таким чином, судом встановлено, що рапорт позивача від 15.06.2024 року містив, зокрема, безпосереднє звернення щодо направлення його на медичний огляд військово-лікарською комісією.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до статті 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України усі військовослужбовці мають право подавати заяви, пропозиції та скарги, а командири (начальники) зобов`язані розглядати їх та вживати відповідних заходів.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право оскаржувати неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція №124), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з пунктом 3.9.1 Інструкції №124 реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення обліку, контролю за виконанням і оперативного використання наявної в документах інформації.
Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.
Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.
Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції №124 документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установі), до якої надійшов документ.
З наведених положень вбачається, що рапорт є встановленою формою письмового звернення військовослужбовця до командування, яке підлягає прийняттю, реєстрації та розгляду.
При цьому обов`язок командування полягає не лише у прийнятті рапорту, а й у його розгляді по суті порушених у ньому питань та прийнятті відповідного рішення.
Реалізація права військовослужбовця на звернення з рапортом не означає автоматичного виникнення у командира обов`язку задовольнити кожне прохання, викладене у ньому. Водночас командир не вправі залишити рапорт без розгляду.
За результатами розгляду рапорту командиром має бути встановлено наявність передбачених законодавством підстав для прийняття відповідного рішення, а у разі відмови у задоволенні порушеного питання така відмова має бути належним чином обґрунтована.
Відповідно до пункту 112 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати її розгляду, ознайомитися з матеріалами перевірки та оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення.
Згідно з пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки їх розгляду, права військовослужбовця під час розгляду звернення та обов`язки командирів щодо їх розгляду регулюються законодавством України про звернення громадян та відповідними нормативно-правовими актами.
Застосовуючи вказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до командування передбачає його належне опрацювання та надання відповіді по суті порушених у ньому питань.
Відтак, командування військової частини за результатами розгляду рапорту військовослужбовця зобов`язане у встановлений законодавством строк розглянути рапорт та надати відповідь по суті порушених питань чи прийняти відповідне рішення.
При цьому суд не ставить під сумнів право командира військової частини діяти в межах наданих йому повноважень та приймати відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.
Судом встановлено, що 15.06.2024 року позивач засобами поштового зв`язку направив до військової частини НОМЕР_2 рапорт.
Матеріали справи не містять доказів того, що за результатами розгляду зазначеного рапорту відповідачем було прийнято рішення по суті порушених у ньому питань, надано позивачу письмову відповідь або повідомлено про результати його розгляду.
Відповідачем також не надано суду доказів реєстрації рапорту, його розгляду, передачі відповідній посадовій особі, прийняття за ним рішення або направлення позивачу відповіді.
При цьому відсутність доказів реєстрації рапорту не може свідчити про відсутність обов`язку відповідача щодо його розгляду, оскільки відповідно до пункту 3.9.1 Інструкції №124 реєстрації підлягають документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.
Таким чином, саме на відповідача покладається обов`язок забезпечити належний облік та розгляд отриманого рапорту.
Посилання відповідача на те, що позивач самовільно залишив військову частину 28.05.2024 року, саме по собі не свідчить про належний розгляд рапорту від 15.06.2024 року та не звільняє відповідача від обов`язку розглянути звернення, яке надійшло до військової частини.
При цьому суд враховує, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2024 року №197 солдату ОСОБА_1 з 04.07.2024 року призупинено військову службу у Збройних Силах України.
Разом з тим, зазначений наказ прийнято після направлення позивачем рапорту від 15.06.2024 року.
Отже, подальше призупинення військової служби позивача не спростовує обов`язку відповідача розглянути поданий до цього рапорт.
Суд також зазначає, що наявність кримінального провадження №62024150020001070 від 04.07.2024 року та обставини самовільного залишення військової частини не є предметом оцінки суду у межах даної справи, оскільки предметом розгляду є правомірність бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту позивача від 15.06.2024 року.
Водночас зазначені обставини можуть бути враховані відповідачем під час розгляду рапорту та прийняття відповідного рішення в межах його повноважень.
Щодо вимоги позивача про надання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією суд зазначає наступне.
Порядок проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800.
Питання встановлення фактичного стану здоров`я військовослужбовця, визначення ступеня його придатності до військової служби та необхідності лікування належать до спеціальної компетенції військово-лікарської комісії та відповідних закладів охорони здоров`я.
Разом з тим для вирішення питання щодо направлення військовослужбовця на медичний огляд командування має розглянути відповідне звернення військовослужбовця та надати йому оцінку з урахуванням вимог законодавства.
При цьому саме по собі звернення військовослужбовця із проханням про направлення на ВЛК не означає, що суд повинен безпосередньо визначити його придатність до військової служби або зобов`язати відповідну військово-лікарську комісію прийняти конкретне рішення.
Суд не вправі підміняти командування чи військово-лікарську комісію та самостійно вирішувати питання, віднесені до їх компетенції.
Водночас у даній справі судом встановлено, що позивач у рапорті від 15.06.2024 року прямо порушив питання про направлення його на медичний огляд військово-лікарською комісією для обстеження, визначення лікування та встановлення рівня придатності до військової служби.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, відповідач повинен довести, що ним було вчинено всі залежні від нього дії щодо належного розгляду рапорту позивача та прийнято за ним відповідне рішення.
Проте таких доказів відповідачем суду не надано.
Матеріали справи не містять доказів розгляду рапорту від 15.06.2024 року по суті порушених у ньому питань, у тому числі питання щодо направлення позивача на медичний огляд військово-лікарською комісією.
За таких обставин суд доходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 15.06.2024 року є протиправною.
Разом з тим суд вважає, що вимога позивача про безпосереднє зобов`язання відповідача надати йому направлення на ВЛК шляхом надсилання такого документа на конкретну адресу не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії.
Застосування такого способу захисту має відповідати характеру встановленого порушення та не повинно призводити до підміни судом суб`єкта владних повноважень у здійсненні ним повноважень, віднесених законом до його компетенції.
У даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт від 15.06.2024 року по суті порушених у ньому питань та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення.
При цьому під час розгляду рапорту відповідач зобов`язаний надати оцінку, зокрема, вимозі позивача щодо направлення його на медичний огляд військово-лікарською комісією, з урахуванням вимог Положення №402 та інших нормативно-правових актів, що регулюють порядок проходження військової служби.
Суд також звертає увагу, що обов`язок відповідача розглянути рапорт не означає обов`язку автоматично задовольнити всі викладені в ньому вимоги. За результатами розгляду відповідач має прийняти мотивоване рішення у межах своїх повноважень.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт направлення до військової частини НОМЕР_2 рапорту від 15.06.2024 року, який містив, серед іншого, вимогу щодо направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, тоді як відповідачем не доведено належного розгляду зазначеного рапорту та прийняття за ним рішення по суті.
За таких обставин адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 15 червня 2024 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 розглянути зазначений рапорт по суті порушених у ньому питань та прийняти за результатами його розгляду відповідне мотивоване рішення.
Згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 6, 9, 14, 15, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 15 червня 2024 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15 червня 2024 року, у тому числі питання щодо направлення позивача на медичний огляд військово-лікарською комісією, та прийняти за результатами його розгляду відповідне мотивоване рішення з урахуванням вимог законодавства України.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання, тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, текст рішення складено та підписано суддею 31.08.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка