ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 липня 2026 року 	Справа № 280/4375/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (вул. Вячеслава Зайцева, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
07.05.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі – позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі – відповідач, Департамент), в якій позивачі просять суд:
визнати бездіяльність відповідача протиправною;
зобов`язати відповідача належним чином виконати свої обов`язки, а саме: належним чином перевірити фактичні обставини відносно/стосовно/щодо здійснення ОСОБА_1 постійного догляду над ОСОБА_2 та скласти акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду з подальшою видачею такого акту ОСОБА_1 ..
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є двоюрідним дядьком ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 є інвалідом другої групи та потребує постійного стороннього догляду. Окрім ОСОБА_1 у ОСОБА_2 немає близьких родичів. Позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся до відповідача з заявою у якій просив видати акт про встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , проте отримав відмову, оскільки заява, на думку відповідача, не відповідає вимогам п.9 та п.14 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З даним рішенням (бездіяльністю) відповідача позивачі не згодні. Вважають, що працівники відповідача заздалегідь не мають повноважень для відмови для складання та видачі акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, оскільки відповідач не має повноваження у наданні чи не наданні відстрочки позивачу - ОСОБА_1 . В повноваження працівників відповідача, на думку позивачів, входить обов`язок в будь-якому випадку встановити факт чи потребує особа стороннього догляду та чи за особою хтось доглядає чи ні. Тому працівники відповідача повинні були встановити факт потреби особою стороннього догляду та після цього зобов`язані були виконати свої обов`язки та скласти акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, а не втручатись в діяльність військових щодо надання відстрочки. Просять суд задовольнити позовні вимоги
Ухвалою від 11.05.2026 відкрито провадження у справі №280/4375/26 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
14.05.2026 від ОСОБА_1 надійшла заява про те, що він зареєстрував електронний кабінет у застосунку «Електронний суд».
19.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що законодавець прямо та однозначно визначив коло осіб, щодо яких допускається оформлення відстрочки у зв`язку із здійсненням постійного догляду. При цьому члени сім`ї четвертого ступеня споріднення у вказаних нормах Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не зазначені. Пункт 61 Порядку №560 прямо обмежує предмет діяльності відповідача виключно випадками, передбаченими пунктами 9 та 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, Комісія відповідача не наділена повноваженнями встановлювати факт догляду щодо будь-яких інших осіб або розширювати перелік ступенів споріднення, визначених законом. Зважаючи на викладене, розгляд заяв, які не відповідають пунктам 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Комісією відповідача не здійснюється, оскільки не належить до її повноважень. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
27.05.2026 від позивачів, на спростування доводів відповідача, надійшла відповідь на відзив, аналогічна за змістом позовній заяві.
01.06.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, аналогічна за змістом відзиву на позовну заяву.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звертався до Департаменту з заявою від 20.04.2026 №П-705 у якій просив видати акт про встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .
Листом від 21.04.2026 №П-705 Про надання інформації, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що «У своїй Заяві Ви зазначили, що здійснюєте догляд за двоюрідним дядьком ОСОБА_2 , який є членом сім`ї четвертого ступеня споріднення і не відноситься до членів сім`ї першого, другого чи третього ступеня споріднення.
Зважаючи на вищевикладене у Комісії немає підстав для складання та видачі акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, оскільки розгляд заяв, які не відповідають пунктам 9 і 14 частини першої статті 23 Закону не належить до повноважень Комісії». 
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачі звернулись з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.
Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (із змінами) (далі – Закон №3543-XII) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. 
Зокрема, у пункті 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII зазначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
В свою чергу у пункті 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII зазначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Отже, законодавець визначив коло осіб, щодо яких допускається оформлення відстрочки у зв`язку із здійсненням постійного догляду. 
При цьому члени сім`ї четвертого ступеня споріднення у вказаних нормах Закону №3543-XII не зазначені. 
Надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення регламентується пунктами 56 – 67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (із змінами) (далі – Порядок №560). 
Пунктом 61 Порядку №560 визначено, що районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду. 
Таким чином, суд погоджується з точкою зору відповідача, що компетенція Комісії є спеціальною та обмежується виключно випадками, прямо передбаченими Законом №3543-XII.
Додаток 5 Порядку №560 визначає перелік документів до підпункту 14, а саме: для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї третього ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, документи, що підтверджують родинні зв`язки третього ступеня споріднення (дядьки, тітки, племінники та племінниці), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого або другого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ.
Позивачі у позовній заяві, відповіді на відзив визнають (не заперечують), що ОСОБА_2 є двоюрідним дядьком ОСОБА_1 . 
Відповідно до статей 1261-1263 Цивільного кодексу України, двоюрідний дядько не відноситься ні до другої черги споріднення, ні до третьої черги споріднення. 
Згідно з частиною 1 статті 1265 Цивільного кодексу України ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. 
Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №755/12382/17, від 11 червня 2020 року у справі №148/2025/17, від 16 вересня 2019 року у справі №204/5527/16-ц: до родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення - це діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри). 
Разом з тим Закон №3543-XII передбачає можливість оформлення відстрочки у зв`язку із здійсненням догляду лише щодо членів сім`ї першого, другого та у виключних випадках - третього ступеня споріднення. 
Члени сім`ї четвертого ступеня споріднення не належать до суб`єктів правовідносин, визначених пунктами 9 та 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.
Розпорядженням міського голови від 30.08.2024 №220р «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» (зі змінами) (далі – Розпорядження) утворено і затверджено склад комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (далі - Комісія). 
Пунктом 1 Розпорядження визначено, що Департамент є відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, місце проживання яких зареєстроване/ задеклароване на території Запорізької міської територіальної громади. 
Таким чином, Департамент відповідальний тільки за прийом заяв та не відповідає за рішення, прийняті Комісією. 
Наказом Департаменту від 23.05.2025 №01.02-04/117/1р «Про підписання відповідей на звернення щодо складання та видачі Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду згідно п. 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560», уповноважено співробітника Департаменту, як голову Комісії, на підписання відповідей про результати розгляду звернень щодо складання та видачі Акту. Відповідь оформлюється на бланку Департаменту. 
Департамент є органом місцевого самоврядування, якому надаються законом окремі повноваження органів виконавчої влади (частина 3 статті 143 Конституції України). 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В межах повноважень, визначених Конституцією України, Департамент не має права самостійно вийти за межі цих повноважень. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, Національної соціальної сервісної служби України, розпорядженнями голови Запорізької обласної державної адміністрації, рішеннями Запорізької обласної ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, розпорядженнями міського голови, наказами директора департаменту, а також положенням про Департамент. 
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду є спеціальним органом із чітко визначеною законом компетенцією.
Пунктом 61 Порядку №560 визначено повноваження саме комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (далі – Комісія), а не працівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
При цьому пункт 61 Порядку №560 прямо та однозначно обмежує предмет діяльності Комісії виключно випадками, передбаченими пунктами 9 та 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.
Вказаними нормами законодавець визначив вичерпний перелік осіб, щодо яких допускається встановлення факту здійснення постійного догляду для цілей оформлення відстрочки від призову під час мобілізації. 
Члени сім`ї четвертого ступеня споріднення не належать до суб`єктів правовідносин, визначених пунктами 9 та 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, а також не зазначені у підпунктах 9 та 14 Додатку 5 до Порядку №560. 
Таким чином, Комісія не наділена повноваженнями встановлювати факт здійснення постійного догляду щодо осіб, які не охоплюються вимогами статті 23 Закону №3543-XII, а також не вправі самостійно розширювати визначений законом перелік ступенів споріднення. 
Відповідно, у Комісії були відсутні будь-які правові підстави для здійснення дій у межах відповідної процедури, зокрема відвідування місця проживання, перевірки обставин здійснення догляду чи складання акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за формою додатку 8 до Порядку №560. 
Доводи, викладені позивачами у позові та у відповіді на відзив, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства і фактично зводяться до вимоги про застосування процедури встановлення факту догляду поза межами випадків, прямо визначених законом.
Водночас право на отримання акту про встановлення факту здійснення постійного догляду виникає виключно за наявності умов, визначених Законом №3543 XII та Порядком №560. 
Оскільки ОСОБА_1 не належить до кола осіб, визначених законом, жодне суб`єктивне право позивача Департаментом порушене не було. 
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №826/5982/18, від 10 квітня 2026 року у справі №160/6363/24, від 21 травня 2026 року у справі №560/3591/25 та інші).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Позивачем не доведено наявність у нього умов та підстав, визначених Законом №3543-XII та Порядком №560, з якими пов`язано його право на отримання акту про встановлення факту здійснення постійного догляду.
Решта доводів позивачів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Беручі до уваги все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
В силу положень статті 139 КАС України, оскільки позивачам відмовлено у задоволенні позову, то відсутні підстави для стягнення на його (їх) користь судових витрат.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (вул. Вячеслава Зайцева, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «20» липня 2026 року. 

Суддя Р.В. Кисіль