Справа № 699/776/26
Номер провадження № 2/699/950/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Мельника А. В., за участю секретаря судового засідання Таран О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У травні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (далі - ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.05.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Верона» (далі - ТОВ «ФК «Верона») та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 1624883 (далі - кредитний договір), за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти у позику в розмірі 3 000,00 грн на умовах терміновості (29 днів), повернення та платності (1,90 % від суми позики в день), а відповідач зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених договором. 
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, що був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
01.12.2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором
№ 1624883.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за кредитним договором № 1624883 від 22.05.2020 року в розмірі 71 913,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 68 913,00 грн.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 913,00 грн та судові витрати. 
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.05.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
04.06.2026 року від представника відповідача - адвоката Жупинського М. А., надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, зокрема, що строк дії кредитного договору складає 29 днів, починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 9.1 договору та закінчується 18.06.2020 року.
Доказів того, що відповідач ініціювала продовження строку користування кредитом та строку дії договору та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. При строку кредиту та строку дії кредитного договору 29 днів розмір процентів за користування кредитними коштами може становити 3000 х 1,9 % х 29 днів = 1 653,00 грн. 
Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору загальна вартість позики становить 4 653,00 грн, а у пункті 4.2. кредитного договору вказано, що сума нарахованих процентів становить 1 653,00 грн. Таким чином, позивач протиправно нарахував відповідачу проценти поза межами строку кредитування та строку дії договору позики в розмірі
67 260,00 грн.
Ураховуючи зазначене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову. 
09.06.2026 року від представника позивача Пархомчука С. В. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, зокрема, що кредитний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані позичальником, що підтверджуються листом ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС».
Ураховуючи зазначене, представник позивача просить суд відзив на позовну заяву залишити без розгляду та задоволення, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи позивач повідомлений у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви позивач просить розглядати справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, просила врахувати відзив на позовну заяву та її додаткові пояснення від 30.06.2026 року.
У частині другій статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив такі обставини. 
22.05.2020 року між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1624883, відповідно до умов якого сума позики становить 3 000,00 грн. Строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 22.05.2020 року до 18.06.2020 року включно (а.с. 8). 
Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка становить)
693,5 % від суми позики (пункт 1.4. кредитного договору).
У пункті 1.5. кредитного договору передбачено, що загальна вартість позики становить 4 653,00 грн.
Проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика (пункт 3.2. кредитного договору).
Згідно з пунктом 4.2. кредитного договору сума нарахованих процентів становить 1 653,00 грн.
Відповідно до пункту 5.4.6. договору позичальник має право вносити клопотання про перенесення строків (терміну) здійснення платежів, пролонгацію дії договору, реструктуризацію заборгованості при виникненні незалежних від нього обставин, тимчасових фінансових або інших труднощів шляхом письмового звернення до позикодавця за умови належного документального підтвердження таких обставин або через особистий кабінет позичальника. 
01.12.2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 16).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги
№ 1-01/12/2023 від 01.12.2023 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1624883 від 22.05.2020 року в розмірі 71 913,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 68 913,00 грн (а.с. 14).
При вирішенні спору суд застосовує такі норми законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 1624883 від 22.05.2020 року укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).
Статтею 12 указаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № 1624883 від 22.05.2020 року підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора A236H, що також зазначено у довідці про ідентифікацію (а.с. 15).
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність волі відповідача на укладення кредитного договору на відповідних умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Як вбачається з досліджених доказів, ТОВ «ФК «Верона» виконані умови кредитного договору, грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн перераховані ОСОБА_1 22.05.2020 року на карту НОМЕР_1 , що підтверджуються листом ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» (а.с. 23). 
Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконані, в передбачені договором строки грошові кошти не повернуто.
Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена в статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право кредитора за кредитним договором № 1624883 від 22.05.2020 року підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження виконання ним вимог статті 516 ЦК України.
Разом з цим, тлумачення статті 516 та частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 522/22802/17, які суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом установлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідач, після заміни кредитора, не вчиняла дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 1624883 від 22.05.2020 року.
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 1624883 від 22.05.2020 року станом на 20.02.2026 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 71 913,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 68 913,00 грн (а.с. 13).
Таким чином, всупереч умов кредитного договору відповідач свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 позики в розмірі 3 000,00 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами суд зазначає наступне.
Кредитним договором визначено строк повернення позики 18.06.2020 року. Як зазначено у пункті 3.2. кредитного договору проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.
Отже, договором визначено строк, за який позикодавець має право нараховувати проценти за користування позикою (до 18.06.2020 року включно).
Як вбачається з матеріалів справи, позикодавець продовжував нараховувати проценти після 18.06.2020 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі
№ 444/9519/12 зазначено, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.
Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
При цьому очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит, виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування.
Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19).
З урахуванням наведеного, оскільки належних доказів продовження строку дії договору після 18.06.2020 року матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування позикою після спливу цього строку є безпідставним та вони не підлягають стягненню з відповідача.
Тому, на думку суду, розмір заборгованості слід визначити з урахуванням погодженого строку нарахування процентів, а саме до 18.06.2020 року включно у розмірі 4 653,00 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за сумою позики, 1 653,00 грн заборгованість за процентами.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено в частині другій статті 77 ЦПК України.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що на день ухвалення судом рішення, доказів оплати відповідачем на рахунок первісного кредитора чи позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 653,00 грн суду не надано, відповідач позов визнала частково, тому суд на підставі наявних у справі доказів дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2213 від 08.04.2026 року (а.с. 6).
У зв`язку з частковим задоволенням позову (6,47 %), на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 172,26 грн.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою - третьоюстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» також застосовує практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
На підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» надано договір № 09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025 року; додаткову угоду № 1 від 20.01. 2026 року до договору про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025 року; акт про отримання правової допомоги від 30.06.2026 року; рахунок на оплату правничої допомоги від 30.06. 2026 року та платіжну інструкцію № 2880 від 30.06.2026 року про перерахування коштів; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10 від 18.07.2019 року.
У позовній заяві зазначений розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, з якого, вбачається, що Адвокатським бюро «ПАРХОМЧУК ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Пархомчука С. В. надано ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» юридичні послуги вартістю 15 662,40 грн, в тому числі судовий збір в сумі 2 662,40 грн.
Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 647,00 грн (6,47 %).
На підставі статей 525, 526, 536, 626-629, 1054, 1056-1 ЦК України та керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 272-274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором
№ 1624883 від 22.05.2020 року в розмірі 4 653,00 грн (чотири тисячі шістсот п`ятдесят три гривні 00 копійок).
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 172,26 грн (сто сімдесят дві гривні двадцять шість копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 647,00 грн (шістсот сорок сім гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», адреса: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок, 12, інше, нежитлове приміщення 1008 ( НОМЕР_2 у АТ «ПУМБ», МФО 334851), ЄДРПОУ 44002941, ел. пошта icondebtcollection@ukr.net, тел. НОМЕР_5.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: 
АДРЕСА_1 ; засоби зв`язку: НОМЕР_4 .
Повний текст рішення суду складено 20.07.2026 року.

Суддя	Мельник А.В.