Єдиний унікальний номер 699/1325/25
Номер провадження2/205/924/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді – Грони Д.С.,
за участю секретаря судового засідання- Швидкої К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:

03.11.2025 до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла вищевказана позовна заява на підставі ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.09.2025 для розгляду за підсудністю.
Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200527472, за яким ПАТ «Банк Михайлівський» надав відповідачу грошові кошти в сумі 10200,00 грн на умовах зворотності та платності з встановленим строком кредитування з 12.05.2016 по 12.05.2019. Приймаючи умови кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений із його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» від ПАТ «Банк Михайлівський» набуло права вимоги за кредитним договором № 200527472 на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року. Станом на 04.04.2025 року відповідач має непогашену заборгованість в сумі 30229,19 грн, з якої 10000,00 грн сума боргу за кредитом та 20229,19 грн сума боргу за відсотками. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, на підставі чого просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 47004,96 грн. Також за ч. 2 ст. 625 ЦК відповідач повинен сплатити позивачу борг з 3% річних в сумі 2723,11 грн та з інфляційних втрат в сумі 14052,66 грн., які просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача, Романенко М. Е., до судового засідання не з`явився, зазначивши у позовній заяві прохання провести розгляд справи без участі представників ТОВ «Діджи Фінанс».
Від представника відповідача Гуменюка І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач визнає заборгованість перед позивачем в сумі 10200,00 грн. 12 травня 2016 року відповідачем було підписано заяву (оферту) №200527472 на видачі кредитної карти з лімітом 10200,00 грн. Вказану карту відповідач отримав 12.05.2016 року. Згідно довідки про умови кредитування, карта видавалась на 3 роки, тобто зі строком кредитування до 12.05.2019 року. Процентна ставка згідно довідки про умови кредитування - 58,8% річних на прострочену суму кредиту. В позовній заяві позивач вказує, що проценти нараховувались до 2021 року. Таким чином, позивач неповинен був нараховувати проценти після 12.05.2019 року. ДКрім того, позивачем не надано розрахунку процентів за користування кредитними коштами, а лише вказано, що такий розрахунок / нарахування проводилось спеціалізований програмним забезпеченням банківською установою і до позову додано виписки по рахунку відповідчача. Однак з вказаних виписок не можливо становити сам порядок нарахування відсотків, їх розмір, базу нарахування. Відповідач вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Прямим обов`язком позивача є подання розрахунку сум, про стягнення ких просить позивач Також позвач просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 06.03.2022 року по 06.03.2025 року. Щодо вказаного відповідач зазначає, що законом №2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до норм ЦК України, виключено можливість нарахування сум за ст.625 ЦК України з 24 лютого 2022 року для кредитних і позикових відносин (Постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23). Таким чином, позивач не мав права нараховувати суми за ст.625 за період з 06.03.2022 року по 06.03.2025 року. Таким чином, відповідач визнає суму боргу в розмірі 10200 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відповідач просить відмовити в повному обсязі
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином. 
За таких обстави, на підставі ч. 2 ст. 247, ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.
Отже, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом було встановлено, що 12.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 200527472, за яким ОСОБА_2 надано кредит в сумі 10200,00 грн з встановленим строком кредитування з 12.05.2016 по 12.05.2019 зі сплатою відсотків в розмірі 58,8% річних. 
Отримання грошових коштів в сумі 10200,00 грн відповідачем за договором від 12.05.2016 року № 200527472 підтверджується випискою ПАТ «Банк Михайлівський».
Судом також було встановлено, що 20.07.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 7_БМ від 20.07.2020 року про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Банк Михайлівський» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, зокрема, до відповідача за договором № 200430599 за реєстром боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до договору № 7_БМ від 20.07.2020 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № № 200527472 в сумі 30229,19 грн., з яких 10000,00 грн сума боргу за кредитом та 20229,19 грн сума боргу за відсотками, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача у ПАТ «Банк Михайлівський».
За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином права вимоги за договором кредитування № 200527472 від 12.05.2016 р., укладеним ОСОБА_2 із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджується постановою від 1 липня 2021 року Північного апеляційного господарського суду та постановами від 29.12.2022 року, від 17.01.2023 року приватного виконавця про закінчення виконавчих проваджень № 66491947, № 66483131.
Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за договором № 200527472 від 12.05.2016.
Відповідно до наданого розрахунку сума інфляційних втрат за період з липня 2021 року по травень 2024 року становить 11495,27 грн., трьох відсотків річних за період з 21.06.2021 року по 21.06.2024 року становить 2564,92 грн.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_2 прийняв умови кредитного договору та підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Отже, факт наявності заборгованості за кредитними договорами у встановленому законом порядку ніким не спростовано.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (абзац другий частини першої, частина третя статті 641 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дал іЗакон України «Про споживче кредитування») до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (абзац другий частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена у частині третій статті 9 цього Закону, зокрема Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки, якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит
Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) (частина шоста статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
За частиною першою статті 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Паспорт споживчого кредиту це конкретизована пропозиція певному клієнтові про можливість отримання певного банківського продукту певної послуги, наданої на стадії переддоговірних переговорів.
Враховуючи, що у відносинах споживчого кредитування надання такої конкретизованої пропозиції у письмовому вигляді є обов`язковою, такий паспорт також є обов`язковим елементом досліджуваної договірної конструкції.
Вочевидь, що така пропозиція має містити інформацію як про один банківський продукт, що пропонується стороні, так і про декілька таких продуктів. При цьому, треба враховувати, що така пропозиція має конкретизований і індивідуальний характер. У сукупності загальні умови угод разом з паспортом, наданим певному споживачу, формують конкретизовану пропозицію, тобто є офертою.
Положення статті 641 ЦК України дозволяють зробити висновок, що не будь-яка пропозиція укласти договір може вважатися офертою. Оферта повинна відповідати певним вимогам (які одночасно є і її ознаками): адресуватися конкретній особі (особам); бути достатньо визначеною; виражати намір особи, яка її зробила, укласти договір з адресатом, яким буде прийнято пропозицію; містити істотні умови, на яких передбачається укласти договір. Найважливішою вимогою, що висувається до оферти, вважається достатня визначеність пропозиції укласти договір. Це означає, що з її змісту адресат здатен зробити правильний висновок про волю оферента.
Відповідно до частин першої та другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до зазначених у пропозиції умов договору (надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не зазначене в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Акцепт такою самою мірою виражає волю особи, як й пропозиція. Вимоги до акцепту витікають з його особливостей як рефлекторного волевиявлення. Стандартна ситуація полягає в тому, що акцепт набуває юридичної сили, якщо він повний, тобто виражає схвалення усьому, що зазначено в оферті, й безумовний, тобто не містить жодних додаткових умов.
Зазвичай акцепт повинен бути беззастережним, тобто виражати повну згоду з офертою. Оферта вступить в дію та буде відповідати тим вимогам, що до неї висуваються. З огляду на це, якщо оферта містить потрібний мінімум умов, передбачених законом та тих, що випливають зі змісту відносин, та адресат оферти висловив беззастережну згоду з нею у своїй відповіді, акцепт набуває сили й договір вважається укладеним.
При цьому, якщо на оферту висловлено безумовну та повну згоду акцептантом, то договір вважатиметься укладеним на таких умовах, а нові додаткові умови, які висуваються однією зі сторін у наступному листуванні, можуть розглядатися лише як пропозиція про зміну та доповнення укладеного договору, на що вимагається згода іншої сторони
Якщо сторони досягли домовленості зі всіх істотних умов та залишили для остаточного узгодження лише деталі, договір між ними буде укладений. Таку домовленість іменують пунктуацією (heads of agreement). Втім від самих сторін залежить не лише те, чи бажають вони бути зв`язаними правовідносинами, а й наскільки значущою для них є деталізація їх умов.
Акцепт може вчинятися в усній, письмовій формі, у формі мовчання або у формі конклюдентних дій.
Надаючи правову оцінку паспорту споживчого кредиту з урахуванням вимог статей 638,640, 642 ЦК України, є обґрунтованим вважати, що за своїм змістом складення та надання споживачеві банківських послуг певного паспорту споживчого кредиту є офертою, а у разі прийняття цієї оферти акцептантом набуває статусу договору. Саме від вчинення дій акцептанта щодо прийняття чи відхилення оферти залежить, чи трансформуються умови паспорта споживчого кредитування як оферти в умови договору.
Доводи відповідача про те, що позивачем не було надано суду жодного розрахунку заборгованості, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий розрахунок позивачем надано, відповідачем його не спростовано, не надано власного контррозрахунку, не надано доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5ст. 81 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6ст. 81 ЦПК України.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
За загальним правилом, встановленим у ст. ст.89,264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
На підтвердження заборгованості та її розміру ТОВ «Діджи Фінанс» надав до суду першої інстанції заяву (оферту) № 200527472, тарифи, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту; договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витяг до договору факторингу №7_БМ із відступленням права вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, а також виписки по особовим рахункам за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 за кредитним договором№ 200527472 від 12 травня 2016 року. 
За ст. ст.512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 єдиним законним кредитором по відступлених договорах ПАТ «Банк Михайлівський» визнано ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до зазначеної постанови:
- застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2.
- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу.
- визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.
- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, враховуючи висновки, до яких дійшов суд у постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, ТОВ «Діджи Фінанс» є належним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський».
Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» дійшли згоди щодо передачі прав вимоги за реєстром боржників по договору факторингу.
Як вбачається з витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський до Договору № 7_БМ про відступленні права вимоги від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» отримав право вимоги стягнення заборгованості за договором №200527472 від 12 травня 2016 року, яка складає 30229,19 грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 20229,19 грн, а також не зазначена дата закінчення кредитного договору.
Отже, суд вважає, що підлягають задовленню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №200527472 від 12 травня 2016 року у розмірі 30229,19 грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 20229,19 грн, а також не зазначена дата закінчення кредитного договору.
Однак, суд вважає за необхідне відмовити у стягнення інфляційних втрат за період з березня 2022 по січень 2025 у розмірі 14052,66 грн та трьох процентів річних за період з 06.03.2022 по 06.03.2025 з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №200527472 від 12 травня 2016 року у розмірі 30229,19 грн., з яких 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 20229,19 грн сума заборгованості за відсотками. 
Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.
15 лютого 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір № 26 про надання правової допомоги.
15 лютого 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено додаткову угоду до договору № 26 про надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Згідно детального опису робіт акту про підтвердження факту надання правової допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 загальна вартість робіт складає 7000 грн.
Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог судовий збір у сумі 1557,85 грн (30229,19х2422,40/47004,96= 1557,85) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256, 280, 281 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором № 200527472 від 12.05.2016 у розмірі 30229 (тридцять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн 19 коп, з яких заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн; заборгованість за відсотками 20229,19 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1557 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) грн 85 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» код ЄДРПОУ 42649746, п/р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ»; місцезнаходження за адресою: 07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, буд.243А, а/с 897
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Денис ГРОНА