справа № 619/3979/26
провадження № 2-а/619/31/26

Рішення
іменем України

13 липня 2026 року, 
м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Гужви Т.С., розглянув у порядку письмового провадження судовому засіданні адміністративну справу № 619/3979/26,
ім`я (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Департамент патрульної поліції,
вимоги позивача: про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
представник позивача: Бабаскін К.С. 
представник відповідача: Федюк Д.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Бабаскін К.С., 11.06.2026 у системі «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, ЕНА № 7296433 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, винесену 01.06.2026 старшим інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Раменюк Романом Олександровичем, та провадження у адміністративній справі закрити. У обгрунутвання позову зазначено, що у суті адміністративного правопорушення зазначено, що 01.06.2026, 15 год 20 хв в м. Харків, вулиця Шарикова, 54, водій керував т/з типу легковий, який був переобладнаний з порушенням вимог стандартів правил та нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме в салоні автомобіля встановлено 13 (тринадцять) місць для сидіння разом з місцем для водія, що перевищує за кількість місць для сидіння для т/з типу легковий (до дев`яти місць для сидіння разом з місцем водія), що не передбачено конструкцією даного к.т.з. або документами щодо погодження внесення змін в конструкцію к.т.з., чим порушив вимоги п. 31.1., п. 31.3.А ПДР України, п.5.2 ДСТУ 3649:2010, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП". Викладені у Постанові обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, під час її винесення поліцейськими було грубо порушено процесуальні норми, не долучено до постанови доказів на підтвердження інкримінованого порушення. У даному випадку транспортний засіб позивача був зупинений без будь-якого повідомлення законної підстави такої зупинки. Під час початку спілкування працівники поліції не назвали причину зупинки, не повідомили про наявність будь-яких ознак правопорушення та не навели жодної із підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію». Сам факт подальшого складання постанови не може виправдовувати первинне незаконне втручання у права водія. Докази, отримані внаслідок незаконної зупинки транспортного засобу, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. У постанові зазначено лише загальний висновок поліцейського про те, що автомобіль був переобладнаний та мав 13 місць для сидіння замість передбачених конструкцією 9 місць. Разом з тим у постанові не наведено жодних відомостей щодо: джерела отримання інформації про заводську конструкцію транспортного засобу; проведення будь-яких технічних вимірювань; використання спеціальних знань або залучення експерта; документів виробника транспортного засобу; документів сервісного центру МВС; будь-яких інших доказів, які б підтверджували внесення змін до конструкції транспортного засобу. Фактично висновок про порушення ґрунтується виключно на суб`єктивному припущенні працівника поліції, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП щодо доказів у справах про адміністративні правопорушення. Не встановлено факту саме переобладнання транспортного засобу. У постанові відсутні відомості про те: коли саме було здійснено переобладнання; ким воно було здійснено; які саме конструктивні зміни були внесені; які конкретно елементи конструкції були змінені. Наявність додаткових сидінь сама по собі ще не свідчить про незаконне переобладнання транспортного засобу без встановлення факту внесення змін до його конструкції. Поліцейським не наведено жодного доказу того, що наявні сидіння були взагалі встановлені і ще й з порушенням нормативних вимог або що їх розміщення потребувало обов`язкового погодження, або що ці сидіння саме були встановленими для перевезення пасажирів, а не просто перевозилися в салоні авто як вантаж. В оскаржуваній Постанові не вказується технічний засіб яким здійснено відеозапис. У графі № 7 “До постанови додаються” оскаржуваної Постанови, поліцейським зазначено: Відео з БК 474429. БК - можна розшифрувати, як бодікамера, цифри - як номер такої камери, але марка чи модель технічного засобу, яким така фіксація здійснювалася, не зазначається, що суперечить вимогам статті 283 КУпАП та практиці Верховного суду.
Представником відповідача надано відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що під час несення служби нарядом патрульної поліції було виявлено адміністративне правопорушення з боку водія автомобіля FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 , яким 01.06.2026 приблизно о 15.53 за адресою: місто Харків вулиця Шарикова 54, керував водій ОСОБА_1 . Водій керував зазначеним транспортним засобом, типу легковий, який був переобладнаний з порушенням вимог стандартів, правил та нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме: в салоні автомобіля встановлено 13 (тринадцять) місць для сидіння разом з місцем для водія, що перевищує за кількістю місць для транспортного засобу типу легковий (до дев`яти місць для сидіння разом з місцем для водія) що не передбачено конструкцією даного транспортного засобу або документами щодо погодження внесення змін в конструкцію даного транспортного засобу, що є порушенням вимог пунктів 31.1, 31.3 «а» Правил дорожнього руху, та п.5.2 ДСТУ 3649:2010. Обставини вчинення правопорушення підтверджено відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції. Зокрема, на відео чітко зафіксовано, як інспектор, перебуваючи всередині салону транспортного засобу, самостійно перелічує наявну кількість місць для сидіння, що повністю підтверджує позицію відповідача. Таким чином, транспортний засіб використовувався для перевезення пасажирів у кількості, що перевищує технічно допустиму конструкцією виробника. Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, в автомобілі FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстровано сидячих місць з водієм 9, однак, із відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 474429, який здійснював запис 01.06.2026 під час зупинки Позивача, чітко вбачається кількість місць в транспортному засобі – 13 (тринадцять). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортний засіб, якщо існує інформація, що свідчить про причетність водія або транспортного засобу до вчинення правопорушення. Як вбачається з рапорту інспектора, під час несення служби ним було візуально виявлено ознаки переобладнання транспортного засобу, а саме – на зовнішній вигляд автомобіля було встановлено наявність додатково обладнаних сидячих місць. Саме зазначені обставини стали законною підставою для зупинки транспортного засобу відповідно до пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, сам факт підтвердження під час перевірки ознак правопорушення, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, свідчить про обґрунтованість дій працівника поліції та здійснення ним своїх повноважень у спосіб, визначений законом. Твердження позивача про не встановлення факту переобладнання транспортного засобу спростовуються відеозаписом з портативного відеореєстратора № 474429. Кількість додатково встановлених місць 13 (тринадцять) підтверджується їх безпосереднім перерахунком інспектором у салоні автомобіля. Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки містить усі передбачені законом обов`язкові реквізити, в т.ч. посилання на конкретний технічний засіб відеофіксації. Місцевий суд як адміністративний, розглядаючи справу в порядку статті 286 КАС України, не уповноважений визнавати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.
Заяви, клопотання учасників справи.
Позивач та представник у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду заяви представник повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду заяви представник повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Частиною 1 ст. 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, потреби заслухати свідка чи експерта не має, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 15.06.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 23.06.2026, яке за клопотанням представника відповідача відкладено на 30.06.2026 та відповідачу продовжено строк для подання відзиву, на 13.07.2026. 
Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, які застосовує суд, мотиви суду.
Відповідно до постанови серії ЕНА № 7296433 від 01.06.2026 притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.
За змістом оскаржуваної постанови, складеної старшим інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Раменюком Романом Олександровичем, о 15 год 20 хв в м. Харків по вулиці Шарикова, 54, водій ОСОБА_1 керував т/з «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 типу легковий, який був переобладнаний з порушенням вимог, стандартів, правил та нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме в салоні автомобіля встановлено 13 (тринадцять) місць для сидіння разом з місцем для водія, що перевищує за кількістю місць для сидіння для т/з типу легковий (до дев`яти місць для сидіння разом з місцем водія), що не передбачено конструкцією даного к.т.з. або документами щодо погодження внесення змін в конструкцію к.т.з., чим порушив вимоги п. 31.1., п. 31.3.А ПДР України, п. 5.2 ДСТУ 3649:2010.
За наявною інформацією з бази ІПНП встановлено, що тип т/з «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 – «Легковий», кількість сидінь – «8».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР України (значення термінів) легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки; вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Відповідно до п. 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з пп. «а» п. 31.3 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на. підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно із ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам. Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії. У разі переобладнання п`яти і більше транспортних засобів протягом року суб`єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність з переобладнання транспортних засобів, повинні мати нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання та свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Допуск до експлуатації переобладнаних транспортних засобів здійснюється лише шляхом проведення спеціальних випробувань та оформлення сертифіката на відповідність вимогам чинних в Україні правил, нормативів. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах. Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Конструкція і технічний стан транспортних засобів, які експлуатуються, повинні відповідати вимогам додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1166 «Про єдині вимоги до конструкцій та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються».
Державним стандартом України ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» установлено вимоги щодо безпечності та методи контролювання технічного стану КТЗ, що перебувають в експлуатуванні.
Вимогами ДСТУ 3649:2010 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби, вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», встановлено, що не дозволено вносити зміни у конструкцію КТЗ, а також застосовувати додаткове обладнання та експлуатаційні матеріали та рідини без узгодження таких дій за встановленим законодавством порядком.
Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, зокрема, Порядком переобладнання транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року №607, де в п. 3 та 5 зазначено, що переобладнання транспортного засобу (крім переобладнання для роботи на газовому паливі), не зареєстрованого у встановленому порядку, не допускається. Для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному порядку власник або його представник подає до спеціально уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання транспортного засобу (далі - заява про погодження), в якій зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання, а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення переобладнання.
Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах (ч. 4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух»).
Згідно пп. 4 п. 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137, ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника.
Пункт 32.2 «б» ПДР України визначає, що з надання сервісних послуг МВС переобладнання транспортних засобів узгоджуються з територіальними органами.
За відомостями Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 має 8 (вісім) місць для сидіння з водієм. 
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого під час перевірки в салоні автомобіля встановлено 13 (тринадцять) місць для сидіння разом з місцем для водія, що є порушенням правил, норм та стандартів щодо переобладнання.
В свою чергу, частиною 1 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Згідно з п.2,3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч.1 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Статтями 31, 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 N 580-VIIIвизначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Таким чином, положення Закону N 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, представником відповідача надано відеозапис з портативного відеореєстратора № 474429, відомості про який відображено в оскаржуваній постанові, та, переглядом якого встановлено, що під час з`ясування всіх обставин справи інспектор зафіксував факт переобладнання транспортного засобу та керування позивачем цим автомобілем марки FORD TRANSIT державний номерний знак НОМЕР_1 . Кількість додатково встановлених місць 13 (тринадцять) підтверджується їх безпосереднім перерахунком інспектором у салоні автомобіля, що відображено на відеозаписі, та зазначена обставина фактично не заперечувалася і позивачем, який не висловив з цього приводу будь-яких заперечень чи незгоди. 
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Посилання позивача на незаконність зупинки транспортного засобу колегія суддів відхиляє, оскільки наведене не спростовує факту допущення спірного порушення та не звільняє позивача від визначеної законом відповідальності.
Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП та відповідно працівником поліції правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, оскільки суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови, діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Інші доводи сторони позивача не спростовують висновку суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовляється, судові витрати залишаються за рахунок позивача.
Керуючись ст. 9, 77, 241-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд 
ухвалив: 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін, їх місцезнаходження, проживання чи перебування:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя І. М. Нечипоренко