Справа №567/1131/26
Провадження №2/567/850/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року | м.Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Приступа А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ТОВ "Споживчий центр" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №12.10.2025-100002210 від 12.10.2025 року у розмірі 14090 грн., мотивуючи тим, що відповідно до договору укладеного в електронній формі відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн., зі строком користування 217 календарних днів та зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 1 % за день користування кредитом (ставка «стандарт»), яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, та за ставкою 0,5 % за день користування кредитом (ставка «економ»), яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «стандарт». Також умовами кредитного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 9 % від суми кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, визначеному кредитним договором у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом електронного переказу за реквізитами, вказаними позичальником у заяві на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. 
Вказує, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на день звернення до суду становить 14 090 грн., яка складається з: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 580 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 540 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, 1 970 грн. - заборгованість за неустойкою. 
За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 14 090 грн., а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою суду від 09.07.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечив щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 07.07.2026 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою було надіслано відповідачу судові повістки та інші процесуальні документи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
З досліджених судом доказів встановлено, що 12.10.2025 р. між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі, який складається з пропозиції позивача про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 12.10.2025 року, заявки відповідача №12.10.2025-100002210 від 12.10.2025 року про укладення кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 12.10.2025-100002210 (кредитної лінії) від 12.10.2025 року, крім того 12.10.2025 р. між сторонами також в електронній формі було укладено додатковий договір до вищевказаного кредитного договору, який складається з примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії) від 12.10.2025 р. та примірної відповіді кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) від 12.10.2025 р., згідно яких відповідачу надано кредит у загальному розмірі 6 000 грн. (перший транш – 2 500 грн., другий транш – 3 500 грн.) на особисті потреби, строком на 217 календарних днів – з 12.10.2025 року по 16.05.2026 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 1) 1 % за день користування кредитом (процентна ставка "Стандарт"), яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених в графіку платежів; 2) 0,5 % за один день користування кредитом (процентна ставка "Економ"), яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт" (а.с.12-21).
Згідно п.2.1 та п.2.2 кредитного договору такий електронний кредитний договір частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Електронний кредитний договір складається з електронних документів, які містять всі його істотні умови, а саме з : 1) пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), розміщеної на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; 2) заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, та 3) відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с.12). 
Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.
Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. 
Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету.
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір та додатковий договір до нього підписані відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. 
Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст.
Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З доводів позивача встановлено, що він виконав свої зобов`язання та 12.10.2025 року в день укладення кредитного договору надав відповідачу двома траншами кредитні кошти у розмірі 6000 грн. (1-й транш – 2 500 грн., 2-й транш – 3 500 грн.), які було перераховано з використанням платіжного сервісу (призначення платежу – видача за договором кредиту №12.10.2025-100002210) на картковий рахунок згідно реквізитів, вказаних ОСОБА_1 при оформленні заявки для отримання кредиту, що об`єктивно підтверджується довідками ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 23.06.2026 р. (а.с.22-23). 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "Споживчий центр".
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятого на себе зобов`язання своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув кредит. 
Згідно розрахунку заборгованості борг ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 6000 грн. 
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики у розмірі 6 000 грн. 
Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 
Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. 
Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторони досягнули спільної згоди та встановили розмір відсотків: 1) 1 % за день користування кредитом (процентна ставка "Стандарт"), яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених в графіку платежів; 2) 0,5 % за один день користування кредитом (процентна ставка "Економ"), яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт".
Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд враховує, що кредитним договором №12.10.2025-100002210 від 12.10.2025 р. визначено, що кредит надано строком на 217 днів, тобто з 12.10.2025 р. по 16.05.2026 р. 
З доводів позивача встановлено, що відповідач ОСОБА_1 сплатив 6 330 грн. (17.11.2025 р. – 2 940 грн., 23.12.2025 р. – 3 390 грн.) в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами та комісії. 
Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачем, борг ОСОБА_1 зі сплати відсотків за користування кредитом, заявлений до стягнення, становить 5 580 грн. 
Водночас при визначені розміру заборгованості відповідача зі сплати відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. 
Враховуючи те, що відповідачем не було погашено тіло кредиту, позивач правомірно нараховував до кінця строку дії кредитного договору проценти за користування кредитом, нараховуючи кожний день на неповернуту суму заборгованості за кредитом передбачену кредитним договором процентну ставку у розмірі 1 % (протягом 3 перших чергових періодів) та ставку у розмірі 0,5 % (протягом наступних чергових періодів після 3 перших чергових періодів), що підтверджується складеним позивачем розрахунком заборгованості і графіком платежів, та розмір якої за 217 днів становить 4 590 грн. (6 000 грн. х 1 % х 93 дні кредитування протягом 3 періодів (1 період = 31 календарний день) = 5 580 грн.; 6 000 грн. х 0,5 % х 124 дні кредитування протягом 4 періодів (1 період = 31 календарний день) = 3 720 грн; разом 9 300 грн. (5 580 грн. + 3720 грн. = 9 300 грн.) та з урахуванням суми сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 4 710 грн. остаточний розмір заборгованості зі сплати відсотків становить 4 590 грн. (9300 грн. – 4 710 грн. = 4 590 грн.)),яка на даний час не сплачена, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Комісія була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії до загальних витрат за договором.
Умовами кредитного договору та додаткового договору до нього передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 9 % від суми кредиту та дорівнює 540 грн. (225 грн. + 317 грн.). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 540 грн. у кожному з двох чергових періодів наступних за першим черговим періодом, тобто 1 080 грн. (540 грн. х 2 періоди = 1 080 грн.) (п.1.5 додаткового договору до кредитного договору) (а.с.19, 20). 
Згідно розрахунку заборгованості борг ОСОБА_1 зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 540 грн., проте беручи до уваги суму сплаченої відповідачем комісії в розмірі 1 620 грн., в т.ч. 540 грн. - комісія за надання кредиту та 1 080 грн. (540 грн. х 2 періоди = 1 080 грн.) - комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а відтак борг зі сплати комісії повністю сплачено, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії. При вирішенні позовної вимоги про стягнення неустойки у розмірі 1 970 грн. суд виходить з наступного.
Згідно п.17 заявки до кредитного договору та п.17 відповіді позичальника про прийняття пропозиції, позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором зобов`язаний на вимогу кредитодавця сплатити суму заборгованості з урахуванням 170 000 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 ЦК України (а.с.16, 17 на звороті).
Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який триває на даний час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
За наведених обставин стягнення неустойки у розмірі 1 970 грн. за вищевказаним кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. 
Факт укладення договору, отримання кредитних коштів у визначеному договором розмірі та розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема, щодо правильності визначеного судом розрахунку в ході розгляду справи відповідачем не спростовано. 
Сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, встановлена судом на підставі досліджених доказів, достовірність та належність яких відповідачем не спростована, а тому підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному судом.
Окрім того загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Як встановлено судом, укладений відповідачем кредитний договір ним не оспорювався та не визнавався судом недійсним.
У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 10 590 грн., в тому числі: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4 590 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2 001,05 грн. (10 590 грн. х 2 662,40 грн. / 14 090 грн. = 2 001,05 грн.). 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в:

Позов ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (юридична адреса: м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, індекс 01032, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором № 12.10.2025-100002210 від 12.10.2025 р. в розмірі 10 590 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судовий збір у розмірі 2 001 (дві тисячі одна) грн. 05 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.09.2026 року.

Суддя Острозького районного суду | Василевич О.В.