ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/184/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо не розгляду рапорту капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Чернівецькій області від 31 грудня 2025 року про направлення його на медичний огляд до військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області видати капітану поліції ОСОБА_1 направлення на проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час перебування у відрядженні у підпорядкуванні керівника контрдиверсійних дій у м. Покровськ Донецької області у складі угрупування військ (сил) «Схід» він отримав 24 жовтня 2025 року вибухову травму, яка вважається такою, що отримана у період дії воєнного стану під час участі у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів Національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у період здійснення таких заходів та під час виконання службових обов`язків. 31 грудня 2025 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив видати направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України, однак такий було залишено без розгляду, без прийняття рішення ані про задоволення, ані про відмову у видачі такого направлення. Наведене, на думку позивача, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка унеможливлює встановити придатність/непридатність позивача до подальшого проходження служби в поліції після отриманого поранення.
Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що поданий позивачем рапорт був розглянутий шляхом видачі йому направлення на проходження ВЛК від 09 січня 2026 року №7, яке відповідає вимогам Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року №285 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2024 року №331). З урахуванням наведеного відповідач вважає заявлений позов безпідставним у зв`язку з відсутністю допущення відносно позивача протиправної бездіяльності.
У поданій до суду відповіді на відзив позивач звертав увагу суду на те, що надане відповідачем у січні 2026 року направлення на проходження ВЛК пов`язане зі встановленням причинного зв`язку для встановлення факту отримання травми 24 жовтня 2025 року при виконанні службового обов`язку, однак таке не пов`язано саме зі встановленням придатності/непридатності для проходження служби в Національній поліції України, про що просив у своєму рапорті позивач 31 грудня 2025 року.
Відповідач подав до суду заперечення, в яких вказав про відповідність виданого позивачу направлення вимогам законодавства, які регулюють питання проходження ВЛК особами, які проходять службу в органах внутрішніх справ (включаючи й службу в органах Національної поліції України).
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходить службу в ГУНП в Чернівецькій області на посаді інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький).
У жовтні 2025 року позивача було відряджено в підпорядкування керівника угрупування контрдиверсійних дій у м. Покровськ, Донецької області, угрупування військ (сил) «Схід». 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, а 24 жовтня 2025 року в ході виконання бойового (спеціального) завдання на неподалік населеного пункту Покровськ, Донецької області позивач у складі поліцейської групи потрапив під артилерійський обстріл та отримав вибухову травму.
31 грудня 2025 року позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до начальника ГУНП в Чернівецькій області з рапортом, в якому просив направити його на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції.
Згідно з відомостями про відстеження поштового відправлення вказаний рапорт отримано відповідачем 02 січня 2026 року.
09 січня 2026 року начальником УКЗ ГУНП в Чернівецькій області видано позивачу направлення №7 до медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області» з метою встановлення причинного зв`язку з травмою, яка сталася 24 жовтня 2025 року під час виконання службових обов`язків.
Про видачу зазначеного направлення позивач повідомлений листом ГУНП в Чернівецькій області від 29 січня 2026 року №7983-2026.
Вважаючи, що відповідачем не розглянуто рапорт про направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.
На виконання вимог статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року №285 затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, яке визначає порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (ЗОЗ МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (ЗОЗ НГУ) (далі – Положення №285 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 Розділу І Положення №285 основними завданнями М(ВЛ)К є: 1) визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності, крім цього, за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності кандидатів на службу в поліції, кандидатів на навчання за державним замовленням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), здобувачів вищої освіти за державним замовленням у ЗВО, придатності поліцейських до подальшої служби в поліції, проходження служби у відрядженні за кордоном; 2) визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку придатності кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України (далі - ВВНЗ), курсантів, військовослужбовців Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) до подальшого проходження військової служби.
Організація проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз врегульована Розділом ІІІ Положення №285.
Так, згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Положення №285 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, форму якого наведено в додатку 7 до цього Положення (Направлення на медичний огляд), оформлюється підрозділами кадрового забезпечення поліції, командуванням головного органу військового управління, оперативно-територіальних об`єднань, з`єднань, військових частин НГУ (військові частини).
Пунктом 4 Розділу ІІІ Положення №285 встановлено, що у Направленні на медичний огляд зазначаються мета й питання, які підлягають розгляду М(ВЛ)К, а також: 1) для кандидатів на службу в поліції, поліцейських при вирішенні питання придатності для подальшої служби - посада та графа Переліку захворювань, згідно з якими необхідно проводити експертизу; 2) для осіб, що звільняються зі служби, - посада, графа Переліку захворювань, згідно з якими необхідно проводити експертизу, строки проходження служби, інформація щодо участі в бойових діях, антитерористичних операціях, збройних конфліктах; 3) для осіб, які приймаються на службу в поліції, НГУ після звільнення з військових формувань, органів внутрішніх справ, поліції,- коли і з яких підстав їх було звільнено зі служби, та надаються відомості про проходження ними медичного огляду М(ВЛ)К або військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) у минулому; 4) для осіб, які є кандидатами на навчання за державним замовленням у ЗВО, ВВНЗ,- найменування ЗВО, ВВНЗ із зазначенням спеціальності (спеціалізації); 5) для поліцейських, військовослужбовців, направлених на медичний огляд до М(ВЛ)К для визначення придатності до проходження служби у відрядженні за кордоном,- країна проходження служби; 6) для поліцейських, які впродовж 4 місяців і більше не можуть приступити до виконання своїх службових обов`язків через захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва), для визначення придатності до подальшого проходження служби,- посада, графа Переліку захворювань, згідно з якими необхідно проводити експертизу, строки проходження служби, періоди тимчасової непрацездатності, інформація щодо участі в бойових діях, антитерористичних операціях, результати проходження ними попередніх медичних оглядів М(ВЛ)К.
У разі якщо в Направленні на медичний огляд не зазначено всіх необхідних відомостей для вирішення експертного питання, М(ВЛ)К не допускає таку особу до проходження лікарської чи військово-лікарської експертизи (пункт 5 Розділу ІІІ Положення №285).
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Розділу ІІІ Положення №285 поліцейські, військовослужбовці, які впродовж 4 місяців і більше не можуть приступити до виконання своїх службових обов`язків, обов`язків військової служби через захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва), а також звільнені з місць несвободи, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, після проведених реінтеграційних заходів направляються підрозділом кадрового забезпечення, командуванням військової частини на лікарську, військово-лікарську експертизи для визначення придатності до подальшого проходження служби. У разі якщо під час медичного огляду поліцейського встановлено, що стан його здоров`я після проведеного лікування не дає підстави М(ВЛ)К винести рішення про його придатність до служби в поліції, а подальше лікування (реабілітація) може призвести до відновлення придатності до служби в поліції, М(ВЛ)К приймає рішення (постанову) про потребу в лікуванні, тривалому лікуванні, реабілітації, протезуванні та/або ортезуванні.
Згідно з пунктом 19 Розділу ІІІ Положення №285 за результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає рішення (постанову) щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. Залежно від результату медичного огляду оформляються такі документи: Довідка медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 16) (далі - Довідка М(ВЛ)К) або Свідоцтво про хворобу (додаток 17). Інформація про прийняте М(ВЛ)К рішення вноситься до Книги обліку документації медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 18) (далі - Книга обліку документації).
Отже, норми Положення №285 передбачають можливість проведення медичного огляду ВЛК діючих поліцейських з метою визначення ступеня їх придатності до подальшого проходження служби, включаючи й тих, які у встановлений Положенням №285 строк не можуть приступити до виконання своїх службових обов`язків через захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва).
Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин, 31 грудня 2025 року позивач звертався до відповідача з рапортом про направлення його на проходження ВЛК саме з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції. 
Отже, відповідач зобов`язаний був розглянути по суті рапорт Поповича М.В. від 31 грудня 2025 року, що полягало у наданні всебічної оцінки такому рапорту та документам, які були додані до нього, з прийняттям рішення: або про задоволення (тобто, про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до подальшого проходження служби в поліції), або про відмову у задоволенні вимог рапорту (тобто, про відмову у направленні ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до подальшого проходження служби в поліції), при цьому із зазначенням мотивів прийняття такого рішення.
Між тим, як свідчать обставини справи, указаного відповідачем не вчинено.
Водночас, як вбачається зі змісту направлення №7 від 09 січня 2026 року, яке згідно позиції відповідача у відзиві було видано саме за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31 грудня 2025 року, метою його видачі зазначено встановлення причинного зв`язку з травмою, якої зазнав позивач 24 жовтня 2025 року під час виконання службових обов`язків. Тобто, фактично, позивачу було видано направлення на проходження медичного огляду з іншою метою, аніж тою, про яку він просив у поданому рапорті, при цьому відповідачем не було прийнято рішення ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні вимог рапорту позивача від 31 грудня 2025 року щодо направлення його на проходження ВЛК з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції.
Суд зауважує, що видане відповідачем направлення від 09 січня 2026 року №7 не може ототожнюватися із рішенням, яке мало бути прийняте за результатами розгляду рапорту позивача від 31 грудня 2025 року, адже таке направлення передбачає іншу мету, відмінну від тієї, про яку просив позивач у поданому відповідачу рапорті.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у неналежному розгляді рапорту ОСОБА_1 від 31 грудня 2025 року про направлення його на проходження медичної (військово-лікарської) комісії з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати позивачу направлення на проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України суд зазначає таке.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зауважує, що у цій справі відповідач не здійснив належний розгляд рапорту позивача від 31 грудня 2025 року та не прийняв жодного рішення по суті поставленого позивачем питання (ані про задоволення вимог рапорту, ані про відмову у їх задоволенні).
За таких обставин суд вважає передчасними вимоги позивача, які стосуються зобов`язання відповідача саме видати позивачу направлення на проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності для проходження подальшої служби в Національній поліції України, а тому відмовляє у їх задоволенні.
Отже, зважаючи на неналежний розгляд відповідачем рапорту Поповича М.В. від 31 грудня 2025 року, належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин та заявлених позовних вимог буде зобов`язання відповідача повторно розглянути такий рапорт.
Тому заявлений позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31 грудня 2025 року про направлення його на проходження медичної (військово-лікарської) комісії з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 31 грудня 2025 року про направлення його на проходження медичної (військово-лікарської) комісії з метою визначення придатності до подальшого проходження служби в поліції.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач – Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (вул. Головна, 24, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 40109079).

Суддя О.П. Лелюк