ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 р. 	Справа № 520/25664/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 19.05.26 по справі № 520/25664/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7 763,17 грн. на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2025 індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7 763,17 грн. на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 96 копійок. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі № 520/25664/25 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 в справі № 520/25664/25 - залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 по справі № 520/25664/25 заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у місячний термін звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2026 року по справі № 520/25664/25.
07.05.2026 до Харківського окружного адміністративного суду надійшов звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25, в якому відповідач просив суд першої інстанції прийняти та затвердити звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі №520/25664/25 за позовом ОСОБА_1 .
В обґрунтування звіту стверджував, що на виконання рішення суду у даній справі ОСОБА_1 з 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії шляхом послідового збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 7763,17 грн на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115. Показник середньої заробітної плати з 01.03.2025 складає 14154,64 грн (7763,17*1,11*1,14*1,197*1,0796*1,115). Розмір пенсії ОСОБА_1 після проведеного перерахунку складає 10 464,33 грн. Доплата за період з 01.03.2025 по 28.02.2026 у розмірі 47351,88 грн внесена до Реєстру судових рішень та буде виплачена за наявності відповідних бюджетних призначень. Повідомив, що у березні 2026 року позивачу виплачена заборгованість у розмірі 5660,50 грн, а у квітні 2026 року – 6673,00 грн. 
Таким чином, оскільки ГУ ПФУ вжито всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду у даній справі, просив суд першої інстанції прийняти звіт та не накладати штрафні санкції.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 по справі № 520/25664/25 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення по справі №520/25664/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 20.11.2025 року по справі №520/25664/25 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року по справі №520/25664/25.
Клопотання ОСОБА_1 про накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штрафу залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції :
- ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від «19» травня 2026 року у справі № 520/25664/25 за результатами розгляду звіту ГУ ПФУ в Харківській області про виконання рішення суду — скасувати;
- постановити нову ухвалу, якою визнати звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року у справі № 520/25664/25 — таким, що не свідчить про виконання судового рішення;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області подати новий, правдивий звіт про повне виконання рішення суду, виходячи з реальних показників особової справи ОСОБА_1 , а саме: страхового стажу 45 років 4 місяці 23 дні, «індивідуального коефіцієнту (заробітку) для обчислення» після оптимізації =1,36661, «останнього місяця врахованої зарплати» та «максимальної дати оптимізації» = 28.02.2025, індексації за 2026 рік та виплати реального залишку заборгованості без штучного урізання;
- керуючись ст. 249 КАС України постановити Окрему ухвалу щодо наявності в діях групи посадових осіб ГУ ПФУ в Харківській області під керівництвом начальника ГУ ПФУ в Х/О Баєвої Галини ознак кримінальних правопорушень, передбачених статтями 361, 366 КК України (несанкціоноване втручання в роботу АСУОП групою осіб та службове підроблення), та направити її до органів досудового розслідування»;
- задовольнити клопотання про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Галину Баєву за невиконання судового рішення в порядку ч. 2 ст. 382 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції в ухвалі від 19.05.2026 проявив повну процесуальну сліпоту та проігнорував те, що відповідач у своєму звіті замість реального виконання рішення суду вдався до протиправних маніпуляцій в АСУОП, зокрема, формально застосувавши вказану судом середню заробітну плату за три попередні роки (7763,17 грн) та коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11 , 1,14 , 1,197 , 1,0796, 1,15 ГУ ПФУ в ручному режимі самовільно змінив інші 4 параметри перерахунку, які не підлягали ревізії: а) коефіцієнт страхового стажу з 0,45333 на 0,433333, б) індивідуальний коефіцієнт (заробітку) для обчислення з 1,36661 на 1,36435 в) максимальну дату оптимізації з 28.02.2025 на 28.02.2023 г) дату останнього місяця врахованої зарплати з 28.02.2025 на 28.02.2023, що привело до зменшення вірно нарахованої пенсії у розмірі 10987,92 грн до 10464,33 грн. 
За таких обставин, оскільки щомісячний розмір пенсії через урізання 4-х зазначених параметрів було штучно занижений, весь сформований ПФУ розрахунок заборгованості (боргу) за минулі періоди є завідомо незаконним та арифметично хибним. 
Звернула увагу, що позивач наголошувала у суді першої інстанції на наявності в діях групи осіб під керівництвом ОСОБА_2 ознак складу кримінальних правопорушень (зокрема, втручання в роботу ЕОМ та автоматизованих систем, службове підроблення) та просила суд винести Окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України для направлення матеріалів до органів досудового розслідування. Проте, суддя ОСОБА_3 зазначені обставини та докази повністю проігнорував. Небажання суду першої інстанції реагувати на грубі порушення закону та протиправне втручання в державні електронні реєстри АСУОП призвело до того, що суд легалізував очевидне свавілля чиновників та затвердив сфальсифіковані дані перерахунку пенсії від 13.03.2026.
Повідомила, що ГУ ПФУ з метою ввести в оману суд зробило 4 різні перерахунки пенсії по справі № 520/25664/25 на одне рішення суду : (1) перерахунок пенсії від 26.03.2025 (до судового рішення) - пенсія =7010 грн, стаж = 45 р. 4 міс. 23 дні, Кстажу=0,45333, Кзаробітку після оптимізації=1,36661, середній заробіток за три роки = 3764 грн, останній місяць врахованої зарплати = 28.02.2025, максимальна дата оптимізації = 28.02.2025; на запит адвоката від ПФУ на виконання рішення суду надано відповідь, де (2) сума заборгованості =47564,47 грн, пенсія = 10464,33 грн (пенсія =10464,33 грн, стаж = 43 р. 4 міс. 23 дні, Кстажу=0,43333, Кзаробітку після оптимізації = 1,36436, середній заробіток за три роки = 7763,17 грн, останній місяць врахованої зарплати = 28.02.2023, максимальна дата оптимізації = 28.02.2023), а через два дні 24.11.2026 в електронній особовій справі ПФУ позивача з`явився перерахунок від 24.01.2026 (3), де все вірно : пенсія = 10987.92 грн, стаж = 45 р. 4 міс. 23 дні, Кстажу = 0,45333, Кзаробітку після оптимізації = 1,36661, середній заробіток за три роки = 7763,17 грн, останній місяць врахованої зарплати = 28.02.2025, максимальна дата оптимізації = 28.02.2025 та підтверджено борг в сумі 47564,47 грн. 
У поясненнях від 14.06.2026 позивач просила долучити до матеріалів справи докази умисного маніпулювання розрахунками з боку Головного управління ПФУ в Харківській області, які були отримані вже після відкриття апеляційного провадження, зокрема, дві офіційні відповіді за підписом особисто начальника ГУ ПФУ в Харківській області Баєвої Г.О.: 1. Відповідь № 2000-0304-8/86438 від 18.05.2026, у якій розмір пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду визначено в сумі 10 970 грн. 2. Відповідь № 2000-0304-8/87745 від 19.05.2026 о 17:45:47 (видана наступного дня, у день винесення оскаржуваної ухвали суддею Бідонькою А. В.), у якій сума тієї ж самої пенсії без жодних правових підстав раптово зменшилась до 10 464 грн.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішення суду у даній справі набрало законної сили – 19.01.2026.
З поданого відповідачем звіту встановлено, що на виконання рішення по справі №520/25664/25 з 01.03.2025 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7763,17 грн на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
Показник середньої заробітної плати з 01.03.2025 складає 14154,64 грн (7763,17 x 1,11 x 1,14 x 1,197 x 1,0796 x 1,115).
Розмір пенсії ОСОБА_1 після проведеного перерахунку складає 10464,33 грн.
За період з 01.03.2025 по 28.02.2026 нараховано різницю в пенсії у розмірі 47351,88 грн та внесено до Реєстру судових рішень.
У звіті зазначено, що виплата перерахованої пенсії та нарахованої різниці в пенсії за судовим рішенням провадиться відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 821 від 14.07.2025 (далі – Порядок № 821).
Відповідно до Порядку № 821 сума доплати за рішенням суду за період з 01.03.2026 по 30.04.2026 складає 6282 гривні 24 копійок.
Відповідно до Порядку № 821 ОСОБА_1 у березні 2026 року нараховано 5660,50 грн та у квітні 2026 — 6673 гривні 00 копійок.
Для виконання рішення суду по зазначеній справі у повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області зроблено запит № 2000-0510- 5/69240 від 22.04.2026 до Пенсійного фонду України щодо виділення коштів на виплату різниці в пенсії позивачу за відповідний період в розмірі 41300 гривень 62 копійок.
За наслідками розгляду звіту про виконання рішення суду, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для неприйняття звіту та визнання невиконання відповідачем судового рішення без поважних причин, оскільки пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача та нараховано пенсійну заборгованість за відповідний період, а звіт містить наведення обґрунтованих обставин, які ускладнюють виконання судового рішення (відсутність фінансування) та заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення (обліковано заборгованість в Пенсійному фонді, подано звернення до Пенсійного фонду України щодо виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду).
У зв`язку з тим, що рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки виплата заборгованості у повному обсязі не проведена, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення ГУ ПФУ в Харківській області нового строку для подання звіту у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали.
Крім того, суд вважав відсутніми підстави для задоволення клопотання позивача про накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штрафу з підстав не надання звіту у встановлений ухвалою суду від 09.04.2026 місячний строк, оскільки звіт відповідачем подано 07.05.2026, тобто у строк встановлений ухвалою суду від 09.04.2026, що підтверджується відміткою канцелярії про його отримання.
Щодо доводів позивача про невірне здійснення відповідачем розрахунку її пенсії через застосування при такому перерахунку меншого стажу та індивідуального коефіцієнту для обчислення, а також нездійснення індексації пенсії з 01.03.2026, судом зауважено, що конкретний розмір пенсії не був предметом розгляду у цьому спорі. Незгода позивача з розміром нарахованої пенсії (при перерахунку якої, на думку позивача, було застосовано вже інші стаж та індивідуальний коефіцієнт), а також нездійснення індексації пенсії з 01.03.2026 породжує новий спір, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі №520/25664/25 не містить будь-яких зобов`язань в частині визначення конкретного розміру пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1, 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України та статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, згідно із частинами 1 та 2 статті 382 КАС України (в редакції Закону № 4094-IX), суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1-3 статті 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали, та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами обставин вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19, які були підтримані в ухвалі від 03 березня 2025 року по справі 160/5259/20.
Колегією суддів встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25, яке набрало законної сили 19.01.2026 за наслідками апеляційного перегляду, відповідач зобов`язаний був здійснити з 01.03.2025 індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7 763,17 грн на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не спростовується, що на виконання рішення по судовій справі № 520/25664/25 з 01.03.2025 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7763,17 грн. на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115. Показник середньої заробітної плати з 01.03.2025 складає 14154,64 грн. (7763,17 x 1,11 x 1,14 x 1,197 x 1,0796 x 1,115). Розмір пенсії ОСОБА_1 після проведеного перерахунку складає 10464,33 грн. За період з 01.03.2025 по 28.02.2026 нараховано різницю в пенсії у розмірі 47351,88 грн, яку внесено до Реєстру судових рішень.
Згідно із Порядком № 821 сума доплати за період з 01.03.2026 по 30.03.2026 складає 6282 грн 24 коп.
Відповідно до долучених до звіту доказів позивачу проведено виплату відкладеної заборгованості у березні 2026 року у сумі 5660,50 грн, а у квітні 2026 року – 6673,00 грн. 
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що з метою виконання рішення суду у даній справі, відповідачем направлено лист до Пенсійного фонду України від 22.04.2026, в якому просив виділити кошти на виплату різниці в пенсії за відповідний період в розмірі 41300,62 грн для виконання рішення суду у даній справі.
Відповідно до Плану доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на 2026 рік, затвердженого Головою правління Пенсійного фонду України 24 лютого 2026 року, видатки за рахунок коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування: на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), перерахованих на виконання рішень суду, передбачені у сумі 24941,4 тис грн; на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень - у сумі 24102,1 тис грн; за рахунок коштів Державного бюджету України: на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), перерахованих на виконання рішень суду, передбачені у сумі 44511,5 тис грн; на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень - у сумі 23825,0 тис грн. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає фактів умисного невиконання рішення суду відповідачем або недобросовісності, які б свідчили про свідоме ухилення ГУ ПФУ від виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25.
З цього приводу слід зазначити, що грошові кошти у вигляді заборгованості з пенсійних виплат, які належать позивачу, не є власністю ГУ ПФУ та не знаходяться на його рахунках. 
Колегія суддів враховує, що у постанові від 24.07.2023 по справі № 420/6671/18 Верховний Суд зазначив, що фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас, стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
У постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17 викладена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем вживаються заходи для виплати позивачу заборгованості, зокрема, шляхом направлення відповідних запитів до органів вищого керівництва, які є головними розпорядниками відповідних коштів.
З приводу доводів ОСОБА_1 про зменшення пенсійним органом під час здійснення перерахунку на виконання рішення суду у даній справі стажу позивача та індивідуального коефіцієнту для обчислення, а також нездійснення індексації пенсії з 01.03.2026, колегія суддів зауважує, що резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі №520/25664/25 не містить будь-яких зобов`язань в частині визначення конкретного розміру стажу позивача та індивідуального коефіцієнту. Не вирішувалось судом у даній справі і питання щодо наявності підстав для здійснення індексації пенсії позивача з 01.03.2026.
Щодо посилань апелянта на протиправне на її думку під час перерахунку пенсії на виконання рішення суду у даній справі зменшення пенсійним органом загальної кількості стажу позивача та показника індивідуального коефіцієнту для обчислення, а також нездійснення індексації пенсії з 01.03.2026, колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції під час здійснення розгляду звіту на виконання рішення суду у даній справі не наділений повноваженнями надавати оцінку правомірності таким діям ГУ ПФУ, оскільки такі мали місце після набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25 та фактично свідчать про виникнення нового спору між сторонами. 
Незгода позивача з розміром нарахованої пенсії, а також нездійснення індексації пенсії з 01.03.2026 також породжує новий спір та не може бути предметом судового контролю у справі, яка переглядається.
Колегія суддів зауважує, що згідно з частиною 11 статті 382-3 КАС України, якщо судом прийнято звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття звіту ГУ ПФУ в Харківській області про виконання Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/25664/25 та встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/25664/25 - протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали.
Щодо вимоги позивача про необхідність накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.
Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.
Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.
Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Аналогічних висновків Верховний Суду дійшов у справі №560/523/19, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України є обов`язкові для врахування судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на встановлені у цій справі обставини, надання судом першої інстанції нового строку для подання відповідачем звіту про виконання рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
З приводу вимоги позивача про постановлення окремої ухвали для направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, слід зазначити наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з частиною шостою статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Таким чином, контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у діях суб`єкта владних повноважень ознак злісного ухилення від виконання рішення суду у даній справі, підстави для поставлення окремої ухвали відповідно до статті 249 КАС України – відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 по справі № 520/5493/22 та задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
Згідно частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 по справі № 520/25664/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко