Справа № 420/30134/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (вул. Решетилівська, 37, м. Полтава, 36007, код ЄДРПОУ 39771951) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “РОСТ ТРЕЙДИНГ” до Одеської митниці в якому позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500000/2025/000005/3 від 14.08.2025р;
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000082 від 25.06.2025 року.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23.06.2025 року ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» звернулося до ВМО № 3 м/п «Чорноморськ» Одеської митниці Держмитслужби України з метою митного оформлення товарів — солі харчової кам`яної меленої та солі таблетованої для пом`якшення води, подавши митну декларацію та документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості товарів, визначеної за ціною контракту. 25.06.2025 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500090/2025/000038/1 та картку відмови № UA500090/2025/000082. Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, 08.07.2025 року позивач звернувся зі скаргою до Державної митної служби України, за результатами розгляду якої 07.08.2025 року прийнято рішення №112, яким скаргу задоволено частково, скасовано рішення Одеської митниці від 25.06.2025 року № UA500090/2025/000038/1 та зобов`язано Одеську митницю прийняти нове рішення відповідно до законодавства. На виконання зазначеного рішення 14.08.2025 року Відділом аналізу та контролю митної вартості Одеської митниці прийнято нове рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2025/000005/3. Позивач не погоджується із зазначеним рішенням, вважає його протиправним та таким, що прийняте без належних правових та фактичних підстав, а також зазначає, що митним органом не було належним чином враховано подані ним документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів та не доведено наявності обставин, які перешкоджали визначенню митної вартості за основним методом — за ціною договору. У зв`язку з цим позивач вважає протиправним рішення Одеської митниці від 14.08.2025 року № UA500000/2025/000005/3 та просить суд скасувати його.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає, що під час митного контролю за митною декларацією №25UA500090007013U7 від 23.06.2025 встановлено розбіжності у поданих декларантом документах та відсутність відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості і ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті. У зв`язку з цим митницею на підставі статті 53 Митного кодексу України витребувано додаткові документи, однак декларантом їх у повному обсязі не подано, а виявлені розбіжності не усунуто.
Відповідач посилається, зокрема, на невідповідності щодо виробника та торговельної марки товару, відсутність належного підтвердження фактичної оплати товару, витрат на його транспортування та страхування, а також ненадання документів, передбачених умовами контракту та договору транспортного експедирування. Крім того, митницею за даними ЄАІС встановлено митні оформлення співставних товарів за вищою митною вартістю, що, на її думку, підтверджувало обґрунтованість сумнівів щодо заявленої митної вартості.
З огляду на неподання декларантом витребуваних документів та неможливість перевірити достовірність заявленої митної вартості за основним методом відповідач вважає правомірним застосування резервного методу та прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2025/000005/3 від 14.08.2025. При цьому зазначає, що в оскаржуваному рішенні наведено причини коригування, джерела інформації та обґрунтування визначеної митної вартості відповідно до статті 55 Митного кодексу України.
Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності та співмірності, встановленим статтею 134 КАС України, та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалами суду від 14.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне: 13.01.2025 між Terra Minerals (продавець) та ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено контракт №1, відповідно до якого продавець зобов`язався постачати покупцю сіль харчову та технічну на умовах, визначених у відповідних інвойсах.
23.06.2025 ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA500090007013U7 для митного оформлення товарів, а саме солі харчової кам`яної меленої вагою 999,000 тонн та солі таблетованої для пом`якшення води вагою 216,000 тонн. Митну вартість товарів декларантом визначено за ціною договору.
Разом із митною декларацією позивачем подано документи на підтвердження заявленої митної вартості, у тому числі контракт №1 від 13.01.2025, проформи-інвойси, комерційний інвойс, пакувальний лист, коносамент, карго-маніфест, сертифікат походження, банківські документи, документи щодо перевезення та страхування товару.
25.06.2025 Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2025/000038/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA500090/2025/000082.
08.07.2025 ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» звернулося до Державної митної служби України зі скаргою на зазначене рішення про коригування митної вартості.
07.08.2025 Державною митною службою України за результатами розгляду скарги прийнято рішення про її часткове задоволення, скасовано рішення Одеської митниці від 25.06.2025 №UA500090/2025/000038/1 та зобов`язано Одеську митницю прийняти нове рішення відповідно до законодавства.
14.08.2025 Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2025/000005/3.
У зазначеному рішенні митницею наведено обставини, які стали підставою для коригування митної вартості, а також зазначено джерела інформації, використані митним органом для її визначення.
З матеріалів справи також встановлено, що під час митного контролю митницею у декларанта витребувано додаткові документи, зокрема виписку з бухгалтерської документації, каталоги та специфікації виробника товару, копію митної декларації країни відправлення та інші документи на підтвердження заявленої митної вартості.
26.06.2025 товар випущено у вільний обіг за митною декларацією №25UA500090007082U0 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості, визначеної декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості, визначеної митним органом. Розмір фінансової гарантії становив 670 198,94 грн.
Також судом встановлено, що при визначенні митної вартості митницею використано інформацію з Єдиної автоматизованої інформаційної системи щодо митного оформлення співставних товарів, відповідно до якої митна вартість таких товарів була визначена в іншому розмірі.
Не погоджуючись із рішенням Одеської митниці від 14.08.2025 №UA500000/2025/000005/3, ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» звернулося до суду з цим адміністративним позовом.
Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:
1) наявність розбіжностей між окремими документами;
2) наявність ознак підробки певних документів;
3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.
Щодо зазначення Terra Minerals як виробника товару та торговельної марки «Terra Salt».
В обґрунтування оскаржуваного рішення митний орган зазначив, що відповідно до графи 44 ЕМД від 23.06.2025 №UA500090/2025/007013 декларантом контракт від 13.01.2025 №1, укладений між Terra Minerals (продавець) та ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (покупець), визначено під кодом 4104, який згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011, є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу з виробником товарів.
При цьому митний орган зазначив, що у графі 31 «Вантажні місця та опис товарів» ЕМД від 23.06.2025 №UA500090/2025/007013 декларантом вказано відомості про виробника товарів Terra Minerals та їх торговельну марку «Terra Salt», однак такі відомості не підтверджуються товаросупровідними документами.
На думку митного органу, зазначене може свідчити про недостовірність декларування відомостей про товари та умови їх купівлі, які, у свою чергу, мають безпосередній вплив на формування цін таких товарів та визначення їх митної вартості. Також відповідач зазначив, що інших документів, визначених пунктом 4.5 Контракту, які могли б підтвердити такі відомості, до митного оформлення товарів не надано.
Крім того, митний орган послався на інформацію з офіційного вебсайту продавця, згідно з якою компанія Terra Minerals заснована у 2025 році та спеціалізується на експорті високоякісних мінералів єгипетського походження. При цьому, як зазначено в оскаржуваному рішенні, відомості про те, що компанія Terra Minerals є виробником солі, на зазначеному вебсайті відсутні.
Суд не погоджується з висновком відповідача про те, що наведені обставини свідчать про недостовірність заявленої митної вартості.
Суд зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості митний орган повинен встановити обставини, які об`єктивно ставлять під сумнів достовірність саме цієї ціни або повноту включення до митної вартості передбачених законом складових.
Сам по собі факт зазначення декларантом Terra Minerals як виробника товару та торговельної марки «Terra Salt», за відсутності окремих підтверджень цих відомостей у товаросупровідних документах, не свідчить про те, що погоджена сторонами ціна товару є недостовірною.
Митним органом не встановлено, що Terra Minerals не була продавцем товару за контрактом №1 від 13.01.2025, що товар фактично придбано у іншого суб`єкта господарювання або що між продавцем, виробником та покупцем існували додаткові договірні відносини, які впливали на ціну товару.
Не встановлено відповідачем і факту здійснення позивачем платежів на користь іншої особи, а також не наведено доказів існування посередницької винагороди, комісії чи інших платежів, які могли бути включені до ціни товару та не були враховані при визначенні митної вартості.
Посилання митного органу на відсутність на вебсайті Terra Minerals інформації про те, що ця компанія є виробником солі, також саме по собі не доводить недостовірності заявленої митної вартості.
Відсутність такої інформації на вебсайті продавця не виключає можливості того, що продавець здійснював придбання товару у виробника, його подальшу реалізацію та експорт. Сам факт спеціалізації компанії на експорті мінералів не свідчить про неможливість здійснення нею продажу відповідного товару.
При цьому митним органом не наведено конкретної ціни, за якою Terra Minerals придбала товар у виробника, не встановлено іншої ціни реалізації позивачу та не наведено доказів того, що ціна товару була сформована з урахуванням обставин, які не відображені у поданих документах.
Таким чином, відповідач фактично обмежився припущенням про можливий вплив відомостей щодо виробника на формування ціни товару, однак не довів такого впливу конкретними доказами.
Суд звертає увагу, що частина третя статті 53 Митного кодексу України пов`язує можливість витребування додаткових документів із наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, або з відсутністю відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості чи ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
У даному випадку митним органом не встановлено, яким чином саме відомості щодо виробника та торговельної марки вплинули на числове значення митної вартості, не визначено конкретної складової, яка залишилася непідтвердженою, та не наведено розрахунку іншої митної вартості, яка виникла б саме внаслідок зазначеної невідповідності.
За таких обставин зазначені митним органом обставини не можуть бути визнані достатніми для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо посилання митного органу на відсутність відмітки про погодження інвойсу від 07.06.2025 №INV-05-06-0002.
Митний орган зазначив, що наданий до митного оформлення комерційний інвойс від 07.06.2025 №INV-05-06-0002 не містить відміток про його погодження покупцем, що, на думку відповідача, суперечить пункту 2.2 контракту №1 від 13.01.2025.
Як зазначено митним органом, пунктом 2.2 контракту передбачено, що загальна вартість контракту складає 10000000,00 доларів США та складається із суми інвойсів, які мають бути погоджені сторонами окремо.
Суд зазначає, що відсутність на комерційному інвойсі окремої відмітки про погодження такого документа покупцем сама по собі не свідчить про те, що ціна товару сторонами не була погоджена.
Зміст договірних відносин сторін та погодження ціни конкретної поставки мають оцінюватися не лише за наявністю або відсутністю формального реквізиту на одному документі, а у сукупності з іншими документами, складеними у зв`язку із відповідною господарською операцією.
У цій справі позивачем подано контракт №1 від 13.01.2025, проформи-інвойси, комерційний інвойс та інші документи, які стосуються відповідної поставки.
Митним органом не встановлено, що позивач не погоджував ціну товару, що між сторонами існували розбіжності щодо її розміру, що продавцем виставлявся інший рахунок або що фактична оплата здійснювалася за іншою ціною.
Так само відповідачем не доведено, що відсутність відповідної відмітки призвела до невизначеності ціни товару або перешкоджала встановленню її числового значення.
Таким чином, формальна відсутність відмітки про погодження інвойсу, за відсутності інших доказів непогодження ціни сторонами, не є розбіжністю, яка сама по собі має вплив на правильність визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на відсутність дати відвантаження у проформах-інвойсах.
Митний орган зазначив, що оплата за товар здійснюється згідно з проформами-інвойсами від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 та від 04.05.2025 №PI-25-04-0005, при цьому у зазначених проформах-інвойсах відсутня дата відвантаження, як це передбачено пунктом 4.1 контракту.
Відповідач послався на те, що відповідно до пункту 4.1 контракту дата відвантаження має зазначатися у проформі-інвойсі на кожну партію, а за письмовою згодою покупця така дата може бути змінена.
Крім того, митний орган звернув увагу на положення пунктів 2.4, 3.2, 3.5, 4.2, 4.3 та 4.4 контракту та зазначив, що відсутність дати відвантаження може мати вплив на формування ціни товару, зокрема з огляду на обов`язок продавця забезпечити готовність товару до відвантаження та можливість виникнення демереджу судна.
Суд не погоджується з тим, що наведені обставини підтверджують недостовірність митної вартості.
Дійсно, пунктом 4.1 контракту передбачено зазначення дати відвантаження у проформі-інвойсі. Однак невиконання або неналежне виконання сторонами певної договірної формальності не означає автоматичної недостовірності ціни товару для митних цілей.
Митний орган повинен був встановити, яким саме чином відсутність дати відвантаження вплинула на ціну конкретної партії товару.
При цьому відповідач не довів факту зміни ціни товару залежно від дати його відвантаження, не встановив додаткової суми, яка підлягала сплаті позивачем у зв`язку із зміною строків відвантаження, та не надав доказів фактичного виникнення демереджу.
Саме посилання на можливість виникнення демереджу не підтверджує факту його нарахування.
Митним органом не зазначено дати, з якої виникло прострочення, кількості днів такого прострочення, розміру ставки демереджу, суми нарахованого платежу та доказів пред`явлення відповідної суми позивачу.
Відтак припущення про можливість виникнення додаткових витрат не може бути покладене в основу висновку про недостовірність митної вартості.
Крім того, відповідачем не встановлено, що відсутність дати відвантаження перешкоджала визначенню ціни товару за проформами-інвойсами або що така дата була необхідною для визначення числового значення будь-якої складової митної вартості.
Таким чином, відсутність дати відвантаження у проформах-інвойсах без встановлення конкретного впливу цієї обставини на ціну товару не є достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу.
Щодо посилання митного органу на неналежність банківських платіжних документів та невідповідність суми здійснених платежів.
Митний орган зазначив, що для підтвердження оплати за оцінювані товари декларантом надано копії SWIFT від 18.03.2025 №250318/000322978 та від 05.05.2025 №250505/000330900.
На думку відповідача, зазначені документи не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів та підтверджують факт їх оплати, оскільки відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, та постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті.
Також митний орган зазначив, що сплачена сума у розмірі 123082,42 доларів США є меншою від вартості партії оцінюваних товарів у розмірі 126376,12 доларів США, визначеної продавцем у проформах-інвойсах від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 та від 04.05.2025 №PI-25-04-0005.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про ненадання належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінювані товари.
Суд зазначає, що наведені обставини необхідно оцінювати у сукупності з умовами контракту та конкретних проформ-інвойсів.
Відповідно до пунктів 2.4 та 3.2 контракту умови та порядок оплати визначаються щодо кожної конкретної поставки на підставі відповідної проформи-інвойсу. Отже, для визначення того, чи відповідає здійснений платіж вартості товару, необхідно встановити передбачений сторонами порядок та етапи оплати за кожною поставкою.
Проформою-інвойсом від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 передбачено оплату у розмірі 75 відсотків передоплати від суми проформи-інвойсу та 25 відсотків передоплати після завершення виробництва товарів. Проформою-інвойсом від 04.05.2025 №PI-25-04-0005 передбачено 100 відсотків передоплати від суми проформи-інвойсу.
Таким чином, сама по собі відмінність між сумою здійснених на певний момент платежів та загальною вартістю товару не свідчить про те, що фактична ціна товару є іншою.
Для висновку про недостовірність митної вартості митний орган повинен був встановити, що позивач фактично сплатив або зобов`язаний сплатити продавцю іншу суму, ніж зазначена у документах, або що різниця між сумами є прихованою складовою ціни.
Однак відповідачем не встановлено, що сума у розмірі 3293,70 доларів США являє собою додаткову плату за оцінюваний товар, комісію, винагороду, транспортні витрати, страхування чи іншу складову митної вартості.
Митним органом також не встановлено факту виставлення продавцем позивачу додаткового рахунку на відповідну суму або існування у позивача обов`язку сплатити зазначені кошти.
Щодо форми наданих SWIFT-повідомлень суд зазначає, що навіть у випадку невідповідності окремих реквізитів документа вимогам до форми платіжної інструкції це саме по собі не доводить відсутності факту здійснення господарської операції або недостовірності її ціни.
Митним органом не доведено, що зазначені у SWIFT-повідомленнях платежі фактично не здійснювалися, не були зараховані продавцю або не стосувалися виконання контракту №1.
За таких обставин посилання на форму банківського документа та відмінність між сумою здійснених платежів і загальною вартістю поставки не є достатніми для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо посилання митного органу на SWIFT від 29.04.2025 №250429/000329819.
Митний орган зазначив, що копія SWIFT від 29.04.2025 №250429/000329819 не стосується партії оцінюваних товарів, оскільки у графі 70 «Деталі платежу» містить посилання на проформу-інвойс від 28.04.2025 №PI-25-04-0004, яка до митного оформлення не надана.
Відповідач зазначив, що банківських платіжних інструкцій в іноземній валюті, передбачених Положенням №2 та постановою Правління НБУ №216, скаржником не надано, у зв`язку з чим дійшов висновку про неналежне документальне підтвердження ціни товару.
Суд зазначає, що якщо відповідний платіж дійсно стосується іншої проформи-інвойсу, він не може розглядатися як документ, що підтверджує оплату саме оцінюваної партії товару.
Разом з тим дана обставина сама по собі не доводить неправильності митної вартості оцінюваної партії.
Навпаки, встановлення того, що окремий платіж стосується іншої поставки, означає необхідність його відокремленого обліку, але не свідчить про те, що ціна оцінюваного товару є іншою, ніж зазначена у відповідних документах.
Митним органом не доведено, що платіж за проформою-інвойсом №PI-25-04-0004 був включений позивачем до вартості оцінюваної партії товару, що такий платіж приховує оплату за оцінювану партію або що позивач мав здійснити додаткову оплату за оцінювані товари у зв`язку з цим платежем.
Отже, зазначена обставина не підтверджує недостовірності ціни оцінюваного товару та не доводить неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на ненадання документів щодо вартості транспортних послуг.
Митний орган зазначив, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом подано договір транспортного експедирування від 15.10.2024 №200, карго-маніфест від 07.06.2025 №7810210, не в повному обсязі коносамент від 08.06.2025 №2, лист агента від 09.06.2025 та банківський документ SWIFT від 09.06.2025.
Водночас відповідач послався на положення договору транспортного експедирування №200, відповідно до яких клієнт доручає агенту організацію та виконання комплексу послуг з фрахту судна згідно з додатками до договору.
Митний орган зазначив, що відповідно до пункту 2.4.2 договору клієнт зобов`язаний надати агенту підписану заявку на надання транспортно-агентських послуг не менше ніж за сім днів до заявленої дати постановки судна до причалу, при цьому така заявка повинна містити маршрут перевезення, опис вантажу, його вагу, вид та спосіб пакування, відомості про вантажовідправника і вантажоодержувача, місце та дату завантаження/доставки вантажу.
Також митний орган зазначив, що згідно з пунктом 3.1 договору оплата послуг здійснюється клієнтом на умовах 100 відсотків передоплати від суми фрахту, а у разі виникнення додаткових витрат агент виставляє клієнту додатковий рахунок. Відповідно до пункту 3.2 договору рахунки можуть направлятися засобами факсимільного та електронного зв`язку.
На думку відповідача, до митного оформлення не надано встановлених пунктами 1.2, 2.4.2 та 3.2 договору додатків, заявок та рахунків, які б підтверджували повноту наданих транспортно-експедиційних послуг та їх вартість.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України декларант подає транспортні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
У цій справі позивачем подано договір транспортного експедирування, транспортні документи, карго-маніфест, лист агента та документ щодо оплати транспортних послуг.
Зазначені документи дають можливість встановити характер перевезення, його учасників, судно, вантаж, маршрут та відповідну транспортну складову.
Сам факт передбачення договором транспортного експедирування додаткових документів для організації внутрішніх відносин між клієнтом та агентом не означає, що відсутність кожного з таких документів автоматично свідчить про недостовірність заявленої митної вартості.
Митний орган мав встановити, які саме відомості про транспортні витрати залишилися непідтвердженими, яку конкретну суму витрат позивач не включив до митної вартості та яким чином відсутність конкретного документа перешкоджала визначенню числового значення транспортної складової.
Однак такого розрахунку відповідачем не наведено.
Митним органом не встановлено факту виставлення позивачу додаткових рахунків, нарахування штрафів, демереджу або інших платежів, пов`язаних із перевезенням, які не були включені до митної вартості.
Отже, ненадання окремих заявок, додатків чи рахунків за договором транспортного експедирування не доводить неправильності визначення транспортної складової митної вартості.
Щодо посилання митного органу на Charter Party від 31.05.2025.
Митний орган зазначив, що згідно з коносаментом від 08.06.2025 №2 коносамент повинен використовуватися разом із Charter Party, а фрахт підлягає оплаті відповідно до Charter Party від 31.05.2025.
Відповідач зазначив, що Charter Party є договором, який укладається між власником судна та наймачем і регулює умови найму судна, маршрут, послуги, тариф, умови оплати та інші витрати.
При цьому митний орган вказав, що поданий до митного оформлення документ «CP» від 31.05.2025 не може розглядатися як Charter Party, оскільки він укладений між ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» та SolInv OU, жоден з яких не є власником судна M/V SAM H.
На думку відповідача, ненадання Charter Party від 31.05.2025 як невід`ємної частини коносаменту позбавляє митний орган можливості здійснити перевірку правильності та повноти включення декларантом до митної вартості всіх витрат, пов`язаних із перевезенням оцінюваних товарів.
Суд погоджується з тим, що митний орган має право перевіряти правильність визначення транспортної складової митної вартості та встановлювати, чи включені до неї всі передбачені законом витрати.
Водночас положення статті 53 Митного кодексу України не встановлюють безумовної вимоги про подання саме Charter Party як єдиного документа, яким може підтверджуватися вартість морського перевезення.
Визначальним є не формальна назва документа, а можливість встановити фактичну вартість перевезення оцінюваних товарів та її числове значення.
У цій справі митний орган не встановив конкретної суми фрахту, яка, на його думку, не була включена позивачем до митної вартості.
Не наведено відповідачем і доказів того, що фактичний розмір фрахту був більшим за суму, зазначену у поданих позивачем документах, або що позивач повинен був сплатити додаткові суми власнику судна чи іншій особі.
Посилання у коносаменті на Charter Party від 31.05.2025 саме по собі не свідчить про наявність неврахованих витрат.
Митний орган не здійснив розрахунку транспортної складової, який би показував, що заявлена позивачем митна вартість є заниженою через неврахування певного розміру фрахту.
За таких обставин ненадання документа, який відповідач вважає Charter Party, без встановлення конкретної неврахованої суми не є достатньою підставою для висновку про неможливість застосування першого методу.
Щодо посилання митного органу на неналежність SWIFT від 09.06.2025 як підтвердження оплати транспортних послуг.
Митний орган зазначив, що банківський документ SWIFT від 09.06.2025 не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за доставку оцінюваних товарів.
На думку відповідача, відповідно до законодавства про валютні операції для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені відповідними нормативними актами НБУ.
Крім того, митний орган зазначив, що SWIFT містить відомості про реквізити банку отримувача, які відрізняються від реквізитів, зазначених у пункті 8 договору транспортного експедирування №200, при цьому доповнення про зміну банківських реквізитів відповідно до пункту 7.3 договору до митного оформлення не надано.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про ненадання належних документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Суд зазначає, що невідповідність банківських реквізитів, зазначених у платіжному документі, реквізитам, наведеним у первісному тексті договору, сама по собі не доводить відсутності або непроведення відповідної банківської операції.
Митним органом не встановлено, що кошти за відповідним платежем фактично не перераховані, повернуті позивачу, не отримані агентом або що платіж здійснено на користь особи, яка не має відношення до виконання договору №200.
Також відповідачем не встановлено, що транспортні послуги фактично не надавалися або що їх вартість була іншою, ніж зазначена позивачем.
Навіть якщо зміна банківських реквізитів мала бути оформлена додатковим документом відповідно до умов договору, це може свідчити про недотримання сторонами певного порядку оформлення договірних відносин, однак не підтверджує недостовірності фактичної вартості транспортної послуги.
Митним органом не наведено конкретної суми транспортних витрат, яка, на його думку, залишилася неврахованою.
Таким чином, наведені відповідачем зауваження щодо SWIFT від 09.06.2025 не підтверджують неправильності визначення транспортної складової митної вартості.
Щодо посилання митного органу на страховий сертифікат від 07.06.2025 №5.
Митний орган зазначив, що для підтвердження витрат на страхування декларантом подано сертифікат про страхування від 07.06.2025 №5 до договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00.
Згідно із зазначеним сертифікатом страхове покриття надано на вантаж «сіль» вагою нетто 5171,100 МТ та брутто 5198,689 МТ, на підставі супроводжувальних документів — коносаментів від 08.06.2025 №№1, 2, 3, 4, зі страховою сумою 13938872,27 грн, визначеною у розмірі 110 відсотків від дійсної вартості вантажу, та страховою премією 34847,18 грн.
Митний орган зазначив, що документ або документи з відомостями про дійсну вартість вантажу, на підставі яких розраховувались страхова сума та страхова премія, у сертифікаті відсутні.
Крім того, відповідач звернув увагу на те, що сертифікат від 07.06.2025 містить інформацію про коносаменти №№1, 2, 3, 4, датовані 08.06.2025, тобто наступним днем після дати видачі сертифіката, що, на думку митного органу, ставить під сумнів дійсність такого сертифіката та наведеної в ньому інформації.
Суд зазначає, що наведені обставини можуть бути предметом перевірки документального оформлення страхування, однак самі по собі не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості.
Митним органом не встановлено, що страховий сертифікат є недійсним, що страхове покриття фактично не надавалося або що відповідний вантаж не був застрахований.
Сам факт зазначення у страховому сертифікаті коносаментів, датованих наступним днем, не є достатнім доказом недійсності страхового документа.
Для висновку про недостовірність страхової складової митний орган мав встановити конкретні обставини, які свідчать про відсутність страхування, невідповідність застрахованого вантажу оцінюваному товару або неправильність розміру страхової премії.
Таких обставин відповідачем не доведено.
Також митним органом не встановлено, що страхова премія у розмірі 34847,18 грн фактично не сплачувалася або що її розмір відрізнявся від суми, зазначеної у страховому сертифікаті.
Щодо посилання митного органу на включення всієї страхової премії у розмірі 34847,18 грн до митної вартості.
Митний орган зазначив, що відповідно до графи 22 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 23.06.2025 №UA500090/2025/007013, декларантом до митної вартості товарів із загальною вагою нетто 1215,000 МТ та брутто 1221,161 МТ включено повну суму страхової премії у розмірі 34847,18 грн.
Відповідач вказав, що страховий сертифікат охоплює вантаж загальною вагою нетто 5171,100 МТ, а тому включення до митної вартості всієї страхової премії, на думку митного органу, свідчить про неправильний розрахунок митної вартості.
Суд погоджується, що при визначенні митної вартості страхові витрати повинні бути враховані з урахуванням їх фактичного відношення до оцінюваного товару.
Разом з тим для висновку про неправильність розрахунку митний орган повинен був визначити, яка саме частина страхової премії припадає на оцінюваний товар, яку суму декларант повинен був включити до митної вартості та на яку конкретно суму митна вартість була визначена неправильно.
Однак оскаржуване рішення не містить відповідного розрахунку.
Відповідачем не визначено, яку частину страхової премії у розмірі 34847,18 грн він вважає належною до оцінюваної партії, не зазначено конкретної суми завищення митної вартості та не наведено способу розрахунку такої суми.
Саме лише посилання на різницю між загальною вагою за страховим сертифікатом та вагою товару за спірною ЕМД не дає можливості встановити, що декларантом неправильно визначено страховий складник митної вартості.
Крім того, митним органом не встановлено, що страхова премія була розподілена сторонами пропорційно до ваги вантажу, його вартості або іншим способом, а тому неможливо зробити висновок про неправильність включення конкретної суми без дослідження умов страхування та порядку визначення страхової премії.
Таким чином, наведений довід митного органу не містить достатнього обґрунтування того, що саме страховий складник унеможливлював застосування першого методу визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на ненадання договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00.
Митний орган зазначив, що ненадання до митного оформлення договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00 із загальними умовами страхування та іншими істотними умовами, на підставі якого виданий страховий сертифікат, не дає можливості митному органу впевнитися у правильності включення до митної вартості всіх її складових, зокрема визначених пунктом 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України у разі здійснення страхування декларант подає страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Позивачем до митного оформлення подано страховий сертифікат від 07.06.2025 №5, у якому зазначено застрахований вантаж, страхову суму та розмір страхової премії.
Митним органом не доведено, що відсутність саме договору страхування позбавила його можливості встановити конкретне числове значення страхової складової або що положення цього договору містили б інші суми, які повинні бути включені до митної вартості.
Не наведено відповідачем і конкретних умов договору страхування, які б свідчили про необхідність включення до митної вартості додаткових платежів.
Отже, за відсутності доведеного впливу ненаданого договору на числове значення митної вартості саме по собі його ненадання не може бути достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу.
Щодо посилання митного органу на прайс-лист від 01.04.2025.
Митний орган зазначив, що прайс-лист від 01.04.2025 із інформацією про ціни на товари у квітні-червні 2025 року не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує ціну товарів, встановлену 14.03.2025 проформою-інвойсом №PI-25-03-0003.
Таким чином, відповідач фактично поставив під сумнів можливість використання зазначеного прайс-листа для підтвердження ціни, погодженої сторонами до його складання.
Суд зазначає, що прайс-лист не є документом, який сам по собі визначає митну вартість товару за основним методом.
Відповідно до статті 58 Митного кодексу України основою для визначення митної вартості за ціною договору є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які імпортуються.
У цій справі ціна конкретної поставки визначена сторонами у договірних та інвойсних документах, зокрема у проформі-інвойсі від 14.03.2025 №PI-25-03-0003.
Тому сам факт того, що прайс-лист складено 01.04.2025, тобто після дати відповідної проформи-інвойсу, не свідчить про недостовірність ціни, погодженої сторонами 14.03.2025.
Прайс-лист може характеризувати загальний рівень цін продавця у відповідний період, однак ціна конкретної зовнішньоекономічної операції визначається умовами конкретного договору та відповідної поставки.
Митним органом не встановлено, що після складання проформи-інвойсу від 14.03.2025 сторонами була змінена ціна товару, що продавцем виставлено інший рахунок або що позивач зобов`язаний був сплатити суму, відмінну від тієї, яка зазначена у документах, поданих до митного оформлення.
Не наведено відповідачем і доказів того, що ціна у проформі-інвойсі від 14.03.2025 є штучно заниженою порівняно з цінами продавця або що прайс-лист від 01.04.2025 свідчить про іншу ціну саме тієї партії товару, яка була предметом спірної поставки.
Таким чином, невідповідність дати прайс-листа даті проформи-інвойсу не доводить недостовірності договірної ціни та не є достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на ненадання виписки з бухгалтерської документації, документів щодо вартості перевезення та митної декларації країни відправлення.
Митний орган зазначив, що під час здійснення митного оформлення відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.
Відповідач зазначив, що декларанту також було роз`яснено право надати інші документи, що підтверджують митну вартість.
При цьому митний орган вказав, що на його запит декларантом не надано виписку з бухгалтерської документації, документи, що підтверджують вартість перевезення, та копію митної декларації країни відправлення.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про те, що декларантом не забезпечено надання достовірних відомостей про визначення митної вартості та не спростовано наявні розбіжності у документах.
Суд зазначає, що частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає можливість витребування додаткових документів лише у випадку наявності визначених законом обставин, зокрема розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки або відсутності відомостей щодо числових значень складових митної вартості чи ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
Таким чином, сам факт ненадання декларантом окремого додаткового документа не є безумовною підставою для коригування митної вартості.
Митний орган повинен довести, що відповідний документ містить інформацію, необхідну для перевірки конкретної складової митної вартості, та що без його надання неможливо встановити достовірність відповідного числового показника.
Щодо бухгалтерської документації відповідачем не зазначено, які саме бухгалтерські записи або документи спростовують ціну товару, зазначену у контракті та інвойсах.
Щодо митної декларації країни відправлення митний орган не навів відомостей про те, яку саме ціну товару або іншу складову митної вартості він міг би встановити на її підставі та яким чином така інформація спростовувала б заявлену позивачем митну вартість.
Щодо документів про вартість перевезення судом уже встановлено, що позивачем подано договір транспортного експедирування, транспортні документи, лист агента та документ щодо оплати транспортних послуг, а відповідачем не встановлено конкретної суми транспортних витрат, яка залишилася непідтвердженою.
Отже, митним органом не доведено, що ненадані документи містили відомості, які спростовують заявлену ціну або змінюють числове значення митної вартості.
За таких обставин саме лише ненадання декларантом окремих додаткових документів не може розглядатися як безумовна підстава для відмови у застосуванні основного методу.
Щодо посилання митного органу на неможливість застосування статті 59 Митного кодексу України та застосування статей 60 і 64 Митного кодексу України.
В оскаржуваному рішенні митний орган зазначив, що митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 59 Митного кодексу України у зв`язку з відсутністю у митного органу інформації щодо вартості операцій з ідентичними товарами.
Водночас відповідач зазначив, що має інформацію щодо подібних (аналогічних) товарів, випущених у вільний обіг на підставі визнаної митним органом митної вартості, у зв`язку з чим щодо товару №1 застосовано резервний метод, а щодо товару №2 — метод за ціною договору щодо подібних товарів відповідно до статті 60 Митного кодексу України.
Також митний орган зазначив, що методи, передбачені статтями 62 та 63 Митного кодексу України, застосувати неможливо у зв`язку з відсутністю інформації, необхідної для обчислення вартості на основі віднімання та додавання.
Суд зазначає, що застосування другорядних методів визначення митної вартості можливе лише після встановлення неможливості застосування попереднього методу.
Таким чином, сама наявність у митного органу інформації про інші митні оформлення не звільняє його від обов`язку довести неможливість визначення митної вартості за ціною договору.
Як встановлено судом, відповідач не довів недостовірності ціни конкретної операції та не встановив обставин, які перешкоджали б застосуванню статті 58 Митного кодексу України.
За таких обставин висновок митного органу про необхідність переходу до другорядних методів є передчасним.
Відсутність у митного органу інформації про ідентичні товари не має самостійного значення для вирішення питання про можливість застосування першого методу, оскільки до методів, передбачених статтями 59, 60, 62, 63 та 64 Митного кодексу України, можна переходити лише після обґрунтованого відхилення методу за ціною договору.
Щодо митних декларацій, використаних митним органом як джерело визначення митної вартості.
Митний орган зазначив, що митну вартість товару №1 скориговано з заявленого декларантом рівня 0,065 доларів США за кг до 0,15 доларів США за кг на підставі ЕМД №25UA500090000875U5 від 23.01.2025.
Щодо товару №2 митну вартість скориговано з 0,0876 доларів США за кг до 0,1208 доларів США за кг на підставі ЕМД №24UA500110004707U1 від 03.07.2024.
При цьому відповідач зазначив, що митне оформлення товару №1 є співставним з оцінюваним товаром з урахуванням коду товару 2501009100 згідно з УКТ ЗЕД, його опису та фізичних характеристик. Як зазначено митним органом, відповідний товар являв собою сіль, придатну для споживання людьми, у поліпропіленових мішках по 25 кг у слінг-бегах по 1250 кг, вагою нетто 4000000 кг, країна походження та відправлення — Єгипет, умови поставки CFR Чорноморськ, характер угоди — контракт з виробником.
Щодо товару №2 митний орган зазначив, що співставним є товар за кодом 2501009900 згідно з УКТ ЗЕД, а саме таблетована сіль, непридатна для споживання людьми, у поліпропіленових мішках по 25 кг, у біг-бегах по 1250 кг, вагою нетто 200000 кг, країна походження та відправлення — Єгипет, умови поставки CFR Чорноморськ, характер угоди — контракт з виробником.
Суд зазначає, що сама по собі наявність іншої митної декларації з вищою митною вартістю не є достатньою підставою для висновку про недостовірність митної вартості конкретної зовнішньоекономічної операції.
Для застосування методу за ціною договору щодо подібних товарів митний орган повинен забезпечити належну порівнюваність операцій та врахувати обставини, які можуть впливати на ціну.
У цій справі митний орган посилається на попередні митні оформлення, за якими умови поставки становили CFR Чорноморськ, тоді як спірна поставка здійснювалася на умовах FOB Alexandria Port.
Зазначена різниця має істотне значення для визначення ціни товару, оскільки за умовами поставки FOB та CFR різниться розподіл обов`язків сторін щодо транспортних витрат, фрахту та інших витрат, пов`язаних із доставкою товару.
Отже, порівняння цін за такими операціями потребує врахування відповідної різниці у транспортній складовій.
В оскаржуваному рішенні митним органом не наведено розрахунку, за допомогою якого різниця між умовами FOB Alexandria Port та CFR Чорноморськ була усунута або врахована при визначенні митної вартості.
Також відповідачем не наведено достатнього аналізу відмінностей у кількості товару, умовах оплати, строках поставки, характеристиках товару, пакуванні та інших комерційних умовах відповідних операцій.
Таким чином, митний орган фактично виходив із загальної схожості товарів за кодом УКТ ЗЕД, описом та країною походження, не довівши, що ці операції є порівнюваними за всіма істотними для ціноутворення характеристиками.
Крім того, сама по собі вища митна вартість товарів за іншими митними деклараціями не є доказом того, що позивач придбав оцінюваний товар за ціною, відмінною від заявленої.
За таких обставин використані митним органом ЕМД не доводять недостовірності заявленої митної вартості та не підтверджують правомірності переходу до другорядного або резервного методу.
Таким чином, судом встановлено, що митним органом наведено низку зауважень щодо документів, поданих позивачем для підтвердження митної вартості товарів.
Водночас кожне з таких зауважень стосується окремих формальних або документальних обставин, однак відповідачем не доведено, що вони призвели до недостовірності ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті за оцінювані товари.
Митним органом не встановлено конкретної іншої ціни товару, фактично сплаченої позивачем або такої, що підлягає сплаті продавцю, не встановлено прихованих платежів на користь продавця чи третіх осіб, не визначено конкретної суми неврахованих транспортних витрат або страхових платежів.
Посилання на можливість виникнення демереджу, на необхідність подання Charter Party, на невідповідність банківських реквізитів, на відсутність окремих додаткових документів, на дату прайс-листа, а також на відсутність окремих відомостей у товаросупровідних документах не підтверджують самі по собі того, що заявлена митна вартість є недостовірною.
При цьому митний орган не обмежений у праві перевіряти подані декларантом документи та витребувати додаткові документи у випадках, передбачених законом. Однак результати такого контролю повинні містити конкретне та об`єктивне обґрунтування того, чому подані документи не дозволяють визначити митну вартість за основним методом.
У спірному випадку оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування того, що кожна із встановлених митним органом обставин або їх сукупність безпосередньо впливають на числове значення митної вартості.
Відповідачем також не наведено конкретного розрахунку, який би свідчив про іншу фактичну ціну товарів, а використані для коригування митні декларації не є безумовно співставними із спірною операцією, зокрема з огляду на різні умови поставки FOB Alexandria Port та CFR Чорноморськ.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
У цій справі відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України давали йому право відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом.
За таких обставин суд доходить висновку, що рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500000/2025/000005/3 від 14.08.2025 прийнято без достатніх правових та фактичних підстав, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів є похідною від рішення про коригування митної вартості, скасування останнього є підставою для визнання протиправною та скасування відповідної картки відмови.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (вул. Решетилівська, 37, м. Полтава, 36007, код ЄДРПОУ 39771951) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500000/2025/000005/3 від 14.08.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000082 від 25.06.2025 року.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» сплачений судовий збір у розмірі 10336,50 грн.
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, знаходження судді у відпустці, текст рішення складено та підписано суддею 31.08.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка