ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.09.2026 | Справа № 910/4947/26
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"
до Акціонерного товариства "Запорізький Втормет"
про стягнення 214 054,66 грн
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі - АТ "Запорізький завод феросплавів") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Запорізький Втормет" (далі - АТ "Запорізький Втормет") 214 054,88 грн збитків у формі заставної вартості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем порушено зобов`язання за Договором про переробку №326 від 11.04.2016 в частині повернення переробленого матеріалу, переданого за Актами приймання-передачі №54 від 28.05.2021 (заставна вартість 154 271,00 грн), №57 від 02.06.2021 (заставна вартість 59 783,66 грн).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
14.05.2026 через систему "Електронний суд" АТ "Запорізький завод феросплавів" подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
26.05.2026 через систему "Електронний суд" АТ "Запорізький завод феросплавів" подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказало, що ціна позову становить 214054,66 грн, яка складається із заставної вартості за Актом приймання-передачі №54 від 28.05.2021 у розмірі 154 271,00 грн та за Актом приймання-передачі №57 від 02.06.2021 у розмірі 59 783,66 грн.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 у справі №405/3360/17).
Водночас Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.
Тотожні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 13.08.2024 у справі №914/3080/20.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (абзац 1 частини 3 статті 252 ГПК України).
У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі (частина 5 статті 46 ГПК України).
Враховуючи те, що заява АТ "Запорізький завод феросплавів" про уточнення позовних вимог за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог, подання такої заяви є диспозитивним правом Позивача, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів Відповідача, а також виходячи з диспозитивності господарського судочинства, приписів статті 14, частини 2 статті 237 ГПК України, суд вирішив прийняти до розгляду вищезазначену заяви Позивача та вирішувати спір у межах позовних вимог про стягнення 214054,66 грн заставної вартості.
Відповідач правом, наданим статтею 165, 251 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.
При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).
Приймаючи до уваги те, що Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позові вимоги АТ "Запорізький завод феросплавів" необґрунтованими.
11.04.2016 між Публічним акціонерним товариством "Запорізький Втормет", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Запорізький Втормет" (за текстом договору - Виконавець), та Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (за текстом договору - Замовник), було укладено Договір №326 про переробку, за змістом якого:
- пункт 1.1.: Виконавець зобов`язується здійснити переробку (подрібнення) наданої Замовником сталевої стружки виду №503, надалі - "матеріал", у сталеву стружку №1 виду №22, надалі - "подрібнена стружка" згідно з ДСТУ 4121-2002 з наступними додатково регламентованими параметрами якості: вміст стружки з довжиною витка понад 100 мм, за масою, не більше 3,0%;
- пункт 1.2.: Заставна вартість матеріалу, що передається на переробку, зазначається у відповідному додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною;
- пункт 1.3.: Номенклатура та кількість матеріалу, що передається на переробку за умовами Договору, зазначаються в актах приймання-передачі, які є складовою та невід`ємною частиною Договору;
- пункт 1.4.: Після закінчення кожного місяця сторони підписують зведений Акт звірки;
- пункт 1.5.: Договір не передбачає переходу права власності як на матеріал, так і на подрібнену стружку;
- пункт 3.4.: Передача партії матеріалу Виконавцю оформляється Актом приймання-передачі із зазначенням виду, кількості та заставної вартості;
- пункт 3.6.: Строк переробки кожної партії матеріалу - 2 (два) робочих дні з дати підписання Акту приймання-передачі матеріалу до переробки;
- пункт 3.15.: Здача-приймання подрібненої стружки здійснюється за кількістю: згідно з інструкцією П6 за вагою нетто, визначеною шляхом зважування на залізничних вагах Виконавця; за якістю: згідно з інструкцією П7 та ДСТУ 4121-2002;
- пункт 3.16.: Щодо кожної партії подрібненої стружки сторонами оформляється Акт виконаних робіт;
- пункт 5.1.: Виконавець несе матеріальну відповідальність за збереження наданого на переробку матеріалу після підписання Акту приймання-передачі партії матеріалу;
- пункт 5.2.: У разі порушення своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України;
- пункт 5.3.: Виконавець несе відповідальність за збереження та якісні показники матеріалу і подрібненої стружки з моменту його передачі на відповідальне зберігання у випадках, що регламентуються Договором, до моменту відповідного розпорядження Замовника.
На виконання вищезазначених умов Договору ПуАТ "Запорізький завод феросплавів" було передано ПуАТ "Запорізький Втормет" для переробки (подрібнення) 44,04 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002, що підтверджується Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 (31,74 т) та №57 від 02.06.2021 (12,3 т).
Згідно Акту приймання передачі №54 від 28.05.2021 заставна вартість 31,74 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 становить 154 271,00 грн (без ПДВ), а згідно Акту приймання передачі №57 від 02.06.2021 заставна вартість 12,3 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 становить 59 783,66 грн (без ПДВ).
Доказів виконання обумовлених Договором робіт матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.
24.10.2023 АТ "Запорізький завод феросплавів" звернулося до АТ "Запорізький Втормет" з вимогою №18-577 від 18.10.2023 про виконання робіт з переробки сталевої стружки у термін до 01.11.2023 або повернення власними силами Замовника 44,04 т стружки та металевих відходів.
Листами №3 від 26.01.2026 та №52 від 2023 АТ "Запорізький Втормет" повідомило, зокрема про те, що передані 44,04 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 за Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 (31,74 т) та №57 від 02.06.2021 (12,3 т) знаходяться на території його цеху, однак у Виконавця відсутня можливість для відвантаження вказаної кількості металу.
26.03.2023 АТ "Запорізький завод феросплавів" направило АТ "Запорізький Втормет" вимогу №18-11/2 від 24.03.2026 про одностороннє розірвання Договору на підставі статті 849 ЦК України та про відшкодування збитків у формі заставної вартості сталевої стружки у розмірі 154 271,00 грн.
У зв`язку з невиконанням робіт, обумовлених Договором про переробку №326 від 11.04.2016, неповерненням 44,04 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002, переданої за Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 та №57 від 02.06.2021, та несплатою заставної вартості вказаного металу, АТ "Запорізький завод феросплавів" звернулося з даним позовом про стягнення збитків у формі заставної вартості металу.
За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Отже, заявляючи до стягнення збитків, позивач повинен, окрім наявності всіх чотирьох елементів, чітко визначити у чому вони (збитки) полягають у розмінні статті 22 ЦК України, (упущена вигода/реальні збитки/моральна шкода).
Враховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо самостійного встановлення судом складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №927/219/20, від 14.09.2021 у справі №923/719/17, від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11, від 22.04.2021 у справі №915/1624/16, від 10.03.2020 у справі №902/318/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11).
Склад цивільного правопорушення, за наявності якого стягуються збитки, досліджується і встановлюється судом не на момент його виявлення, зумовленого поведінкою його посадової особи, а на момент вчинення цього правопорушення.
Перевіряючи наявність та розмір збитків, суд зазначає наступне.
Предметом даного позову є стягнення на користь АТ "Запорізький завод феросплавів" збитків у формі заставної вартості майна внаслідок неналежного виконання АТ "Запорізький Втормет" умов Договору про переробку №326 від 11.04.2016.
У постановах від 05.03.2021 у справі №910/9752/16 та від 19.09.2024 у справі №916/3392/23 Верховний Суд вказав, що необхідно відрізняти обов`язок боржника по відшкодуванню збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (Глава 51 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).
Зазначене розмежування підстав відповідальності пояснюється також тим, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду - особа, яка її завдала.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".
У той же час, відповідно до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову само по собі не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 08.06.2021 у справі №662/397/15-ц).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/19 зазначила, що самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання Договору про переробку №326 від 11.04.2016, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором підряду, за яким, відповідно до статті 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Отже, укладення Договору №326 від 11.04.2016 було спрямоване на переробку АТ "Запорізький Втормет" металевої продукції та одночасного обов`язку АТ "Запорізький завод феросплавів" по здійсненню оплати вартості таких робіт.
Відповідно до статті 841 ЦК України підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.
Статтею 849 ЦК України передбачено, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина 2).
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина 3).
Оскільки Договір було укладено між Позивачем та Відповідачем, тому спірні правовідносини виникли щодо компенсації збитків, завданих неналежним виконанням останнім зобов`язання, що випливає з договору (Глава 51 ЦК України)
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За положеннями статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина 1).
Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина 2).
Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (частина 3).
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина 4).
Отже, під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.
За твердженнями Позивача, під збитками розуміється заставна вартість сталевої стружки, яка не була перероблена та не була повернута Відповідачем за Договором про переробку №326 від 11.04.2016, що становить 214 054,66 грн.
Так, судом встановлено, що ПуАТ "Запорізький завод феросплавів" було передано ПуАТ "Запорізький Втормет" для переробки (подрібнення) 44,04 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002, що підтверджується Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 (31,74 т) та №57 від 02.06.2021 (12,3 т).
Згідно Акту приймання передачі №54 від 28.05.2021 заставна вартість 31,74 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 становить 154 271,00 грн (без ПДВ), а згідно Акту приймання передачі №57 від 02.06.2021 заставна вартість 12,3 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 становить 59 783,66 грн (без ПДВ).
Водночас ані доказів виконання обумовлених Договором робіт, ані повернення металевої продукції, ані сплати заставної вартості матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.
Також судом встановлено, що АТ "Запорізький завод феросплавів" в односторонньому порядку розірвало Договір про переробку №326 від 11.04.2016 на підставі статті 849 ЦК України шляхом направлення 26.03.2023 АТ "Запорізький Втормет" вимоги №18-11/2 від 24.03.2026.
Однак, суд зазначає, що порушення АТ "Запорізький Втормет" умов Договору щодо переробки та повернення сталевої стружки не є автоматичним свідченням втрати/пошкодження/знищення вказаного майна.
Крім цього, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується втрата/пошкодження/знищення переданої за Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 та №57 від 02.06.2021 для переробки металевої продукції.
Більше того, у листах №3 від 26.01.2026 та №52 від 2023 АТ "Запорізький Втормет" повідомило, зокрема про те, що передані 44,04 т сталевої стружки виду №503 ДСТУ 4121-2002 за Актами приймання передачі №54 від 28.05.2021 (31,74 т) та №57 від 02.06.2021 (12,3 т) знаходяться на території його цеху.
Також, дослідивши зміст Договору про переробку №326 від 11.04.2016, судом встановлено, що вказаним правочином не встановлено умов, порядку та строку сплати заставної вартості майна.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що АТ "Запорізький завод феросплавів" не доведено наявності збитків як одного з елементів господарського правопорушення.
У разі відсутності хоча б одного з елементів складу господарського правопорушення, відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
У зв`язку з цим не потребується встановлення інших елементів господарського правопорушення.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Отже, позов АТ "Запорізький завод феросплавів" не підлягає задоволенню.
При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на Позивача.
Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Сергій МУДРИЙ