КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 
Справа №552/4419/26 
Провадження № 3/552/684/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2026 
18 серпня 2026 року суддя Київського районного суду м. Полтави Любчик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з УПП в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Полтави надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а саме: протокол серії ЕПР 1 № 673046 від 22.05.2026 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, протокол серії ЕПР 1 № 673088 від 23.05.2026 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, протокол серії ЕПР 1 № 673067 від 22.05.2026.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2026 справи про вчинення адміністративного правопорушення, щодо ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.
22.05.2026 о 22 год 20 хв за адресою: м. Полтава, вул. Гожулівська, 1, ОСОБА_1 керував електричним двоколісним транспортним засобом, оснащеним електричним двигуном потужністю 0,25 кВт, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, сповільнена рухливість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано за допомогою відео фіксації на технічні засоби. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 29.08.2025.
Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Разом з тим, згідно протоколу серії ЕПР 1 № 673067 від 22.05.2026,  ОСОБА_1 22.05.2026 о 22 год 20 хв 58 сек за адресою: м. Полтава, вул. Гожулівська, 1, керував електричним двоколісним транспортним засобом, оснащеним електричним двигуном потужністю 0,25 кВт, при цьому 29.08.2025 рішенням Київського районного суду м. Полтави був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», постанову КМУ № 340 та п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідно до постанови УПП в Полтавській області від 18.08.2025. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Згідно протоколу серії ЕПР 1 № 673088 від 23.05.2026, ОСОБА_1 22.05.2026 о 22 год 20 хв 58 сек за адресою: м. Полтава, вул. Гожулівська, 1, керував електричним двоколісним транспортним засобом, оснащеним електричним двигуном потужністю 0,25 кВт, при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», постанову КМУ № 340 та п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідно до постанови УПП в Полтавській області від 18.08.2025. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
ОСОБА_1 18.08.2026 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Відповідно до п. 38 постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 0870/8014/12 сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) зазначається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення може бути розглянуто за відсутності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали адміністративної справи, відповідно до положень статті 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.
Відповідно до ст. 35 КУпАП, повторним визнається вчинене особою протягом року однорідного правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 673046 від 22.05.2026 (а.с. 1, том 1), карткою обліку адміністративного правопорушення від 22.05.2026 (а.с. 3, том 1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.05.2026 (а.с. 4, том 1), копією постанови серія ЄНА № 7241997 від 23.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КУпАП (а.с. 5), копією постанови Київського районного суду м. Полтави від 29.08.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, та відеозаписом.
На підставі досліджених у справі доказів, суд встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, зазначено, що при розгляді адміністративних справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття "транспортні засоби", зокрема примітки до ст. 286 КК, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху України.
У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, а саме п. 1.10 транспортний засіб визначається як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Відповідно, наведений в положеннях ПДР України термін в свою чергу охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
При цьому, Закон України “Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електродвигунами, та внесення змін до деяких законів України, щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів” від 24.02.2023 року містить визначення поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Тобто, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низько швидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Відповідні положення в тому числі були викладені й в Законі України “Про автомобільний транспорт”.
Крім того, визначення електросамокату як транспортного засобу в свою чергу також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 по справі № 127/5920/22, згідно якої, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП суд виходить з наступного.
Так, частиною 2-4 ст.126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з абзацом а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху право на керування транспортними засобами особам може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку.
Транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
За визначенням, наведеним у пункті 1.10 Правил дорожнього руху, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Таким чином Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб», різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 березня 2018 року у справі № 278/3362/15-к.
В складених відносно ОСОБА_1 протоколах за ч. 5 ст. 126 КУпАП зазначено, що він керував 22.05.2026 року, о 22 год 20 хв з адресою: м. Полтава, вул. Гожулівська, 1, електричним двоколісним транспортним засобом, оснащеним електричним двигуном потужністю 0,25 кВт,
Відтак, вимоги, установлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до осіб, які керують електросамокатами, зокрема, до ОСОБА_1 , тому він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУПАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення пункту 2.1а) Правил дорожнього руху несуть виключно водії механічних транспортних засобів, до яких електросамокат не відноситься.
Відповідно, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У зв`язку з викладеним, провадження у справі за ч.5 ст.126 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, а саме: даних про особу порушника, характеру та ступеня суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
В матеріалах справи відсутні документи про те, що ОСОБА_1 , є власником електросамоката, тому додаткове покарання у виді конфіскації транспортного засобу застосуванню не підлягає.
Відповідно до статті 40^-1 КУпАП, судовий збір у провадженні щодо адміністративного правопорушення у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом.
На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40^-1, 126 ч. 5 ,130, 276-280, 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300^-1, 300^-2, 300^-3 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) на користь Державної судової адміністрації України, код ЄДРПОУ 26255795, місцезнаходження: м.Київ, вул.Липська, 18/5.
Постанова може бути оскарж ена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня проголошення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Любчик