| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/32630/24 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мігтрейд ЛТД" до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "МІГТРЕЙД ЛТД" звернулось до суду з позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19 червня 2024 року № 84705/ТД/ДПС/ФС-29.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову від 19 червня 2024 року № 84705/ТД/ДПС/ФС-29. 
Суд першої інстанції виходив з того, що постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" визнано протиправною і нечинною, а тому Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, підлягав застосуванню в редакції, чинній до внесення до нього змін цією постановою, яка допускала накладення штрафу на підставі акта лише документальної виїзної перевірки. Виходячи з цього, суд визнав докази, отримані за результатами фактичної перевірки податкового органу, недопустимими.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що повноваження податкових органів щодо контролю за додержанням законодавства про працю та повноваження Держпраці щодо накладення штрафів безпосередньо передбачені статтями 259, 265 Кодексу законів про працю України та не залежать від положень підзаконних актів. Також апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду у справах № 560/3981/23, № 260/586/20, № 460/3829/20 та № 300/2231/21. Зазначає, що факт допуску ОСОБА_1 до роботи без належного оформлення трудових відносин підтверджується здійсненням нею розрахункової операції, а повідомлення про її прийняття на роботу товариство подало вже після виявлення порушення, чим порушило вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413. Крім того, апелянт вказує на дотримання Управлінням процедури розгляду справи за участю представника товариства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Його позиція, викладена в позовній заяві та відповіді на відзив, зводиться до такого: акт фактичної перевірки є недопустимим доказом, оскільки після визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 підставою для накладення штрафу міг бути лише акт документальної виїзної перевірки; матеріали перевірки не містять доказів встановлення осіб працівників, що суперечить пункту 80.6 статті 80 Податкового кодексу України; у період дії воєнного стану штрафи за статтею 265 Кодексу законів про працю України не застосовуються на підставі частини третьої статті 16 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"; відомості акта перевірки не є беззаперечним доказом вини і підлягають перевірці; порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки; факт розрахункової операції не підтверджений, оскільки чек не видавався, протокол про адміністративне правопорушення не складався, зразки продукції не відбиралися; ОСОБА_1 у письмовій відповіді на адвокатський запит від 27 серпня 2024 року заперечила як здійснення продажу 11 грудня 2023 року, так і відібрання в неї пояснень і встановлення її особи.
Колегія суддів встановила таке.
11 грудня 2023 року о 15 годині 07 хвилин посадові особи Головного управління ДПС у м. Києві на підставі направлень від 11 грудня 2023 року № 2286/26-15-07-07-03 розпочали фактичну перевірку господарської одиниці - павільйону ТОВ "МІГТРЕЙД ЛТД", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 83/2. Основним видом діяльності товариства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; товариство перебуває на загальній системі оподаткування.
Перед початком перевірки посадові особи податкового органу провели контрольну розрахункову операцію з купівлі сигарет "Кент 4" на суму 95,00 грн. Розрахунковий документ установленої форми покупцеві не видано. Розрахункову операцію здійснила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зафіксовано в пунктах 2.2.11, 2.2.12 та 2.2.19 акта перевірки.
11 грудня 2023 року о 15 годині 15 хвилин у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрано пояснення за бланком опитування найманих працівників щодо оформлення трудових відносин та оплати праці. Обидві особи зазначили, що працюють у ТОВ "МІГТРЕЙД ЛТД" (код ЄДРПОУ 43585322) починаючи з 11 грудня 2023 року на посаді продавця-касира, а оформлення є неофіційним. Обидві від підпису пояснень відмовилися, про що в бланках зроблено відповідні відмітки.
20 грудня 2023 року о 16 годині 12 хвилин перевірку закінчено та складено акт (довідку) фактичної перевірки № 84705/26/15/07/43585322, зареєстрований у Головному управлінні ДПС у м. Києві 21 грудня 2023 року. Представник товариства від підпису акта і отримання свого примірника відмовився. Невід`ємною частиною акта є опис порушень трудового законодавства, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виконували трудову функцію продавців павільйону без належного оформлення трудових відносин.
12 грудня 2023 року, тобто наступного дня після початку перевірки, ТОВ "МІГТРЕЙД ЛТД" видало наказ про прийняття ОСОБА_1 на роботу та подало до територіального органу Державної податкової служби повідомлення про прийняття працівника на роботу, визначивши датою початку роботи 13 грудня 2023 року. Ці обставини визнані обома сторонами і не є спірними.
Копії матеріалів фактичної перевірки надійшли до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Запрошенням від 24 травня 2024 року № Ц/1/17360-24 Управління повідомило товариство про розгляд справи про накладення штрафу за актом Головного управління ДПС у м. Києві від 20 грудня 2023 року № 84705/26/15/07/43585322, який відбудеться 06 червня 2024 року об 11 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Вавілових, 10, кабінет 303. Справу розглянуто у призначені день і час за участю представника товариства Алфьорова Григорія Івановича.
19 червня 2024 року виконувач обов`язків начальника Управління Харченко А.М. виніс постанову № 84705/ТД/ДПС/ФС-29, якою наклав на ТОВ "МІГТРЕЙД ЛТД" штраф у розмірі 67 000 грн за порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, а саме за фактичний допуск до роботи ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин. Листом від 21 червня 2024 року № Ц/1/20422-24 постанову направлено товариству; поштове відправлення вручено 28 червня 2024 року.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 259 Кодексу законів про працю України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника; така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Отже, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин із працівниками прямо віднесено законом до предмета фактичної перевірки, а акт такої перевірки є документом, що відображає її результати.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Абзацом першим постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту" установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Колегія суддів оцінює доводи учасників справи таким чином.
Щодо доводу про недопустимість акта фактичної перевірки внаслідок визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823. Цей довід є хибним, а побудоване на ньому рішення суду першої інстанції - таким, що суперечить сталій практиці суду касаційної інстанції.
У постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 560/3981/23 Верховний Суд зазначив: "відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно - правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону". У цій самій постанові Верховний Суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У постанові від 13 березня 2026 року у справі № 480/5941/24 Верховний Суд зазначив: "визнання нечинним Порядку № 823 не відновлює дію Порядку № 509 у редакції, що діяла до набрання чинності Порядком № 823", а також що "Принцип, відповідно до якого визнання нормативно-правового акта нечинним не має наслідком автоматичне відновлення дії попередньої редакції акта, зміненого або скасованого таким нормативно-правовим актом, є складовою правової визначеності".
У постанові від 09 квітня 2026 року у справі № 260/6521/24 Верховний Суд зазначив: "акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України".
У постанові від 12 травня 2026 року у справі № 280/10418/24, ухваленій за участю того самого відповідача і за матеріалами фактичної перевірки того самого податкового органу, Верховний Суд зазначив: "акт фактичної перевірки є допустимим доказом вчинення правопорушення законодавства про працю".
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 120/15621/23, від 02 жовтня 2024 року у справах № 560/11269/23 та № 120/12494/23, від 23 січня 2025 року у справі № 240/32993/23 і від 17 червня 2025 року у справі № 160/24607/24. Відступу від цієї правової позиції не здійснювалося.

Та обставина, що рішення про визнання постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 нечинною залишено без змін постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 640/17424/19, наведеного не спростовує, оскільки предметом того спору була чинність підзаконного акта, а не обсяг повноважень, наданих податковим органам і Держпраці безпосередньо законом. А отже суд першої інстанції, всупереч частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, надав перевагу редакції підзаконного акта перед нормами закону, які прямо визначають і суб`єкта, уповноваженого накладати штраф, і розмір санкції.
Щодо доводів про невстановлення осіб працівників суд зазначає наступне.
Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо). Ця норма сформульована як право контролюючого органу обрати спосіб ідентифікації, а не як обов`язок витребувати саме паспорт, і її недотримання позивач не довів. Понад те, ідентифікацію особи підтвердив сам позивач: 12 грудня 2023 року він оформив на роботу саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особу з тими самими прізвищем, ім`ям, по батькові та датою народження, які зафіксовані в акті перевірки і в бланку опитування. Таким чином, довід про неможливість визначити порушення через невстановлення особи спростовується власними діями товариства.
Частиною третьою статті 16 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX передбачено, що у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються. Ця норма пов`язує звільнення від штрафу з двома кумулятивними умовами: винесенням припису про усунення порушень за наслідками позапланового заходу державного нагляду (контролю) та виконанням такого припису в повному обсязі й у встановлений строк. У цій справі захід державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю не проводився, оскільки Головне управління ДПС у м. Києві здійснило фактичну перевірку в порядку статей 75, 80 Податкового кодексу України, а припис про усунення порушень позивачу не виносився і, відповідно, не виконувався. А отже підстав для застосування наведеної норми немає.
Довід про те, що акт перевірки не є беззаперечним доказом сам собою правильний, однак він не звільняє позивача від спростування зафіксованих у акті обставин і не перетворює акт на доказ, який суд зобов`язаний відхилити. Відповідно до частини третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінку доказів у цій справі колегія суддів наводить нижче.
Колегія суддів зазначає, що посилаючись на порушення органом встановленої процедури, позивач не назвав жодного конкретного порушення, допущеного під час фактичної перевірки. Перевірка проведена за місцем фактичного провадження діяльності, за наявності направлень, у присутності особи, яка здійснювала розрахункові операції; від підпису акта представник товариства відмовився, а правом подати заперечення на акт у порядку пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України позивач не скористався. Посилання на наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 07 грудня 2023 року № 6114-п стосується іншого спору - про скасування податкового повідомлення-рішення від 19 січня 2024 року № 0039190707, у якому позивач оскаржує правомірність призначення перевірки; Головне управління ДПС у м. Києві учасником цієї справи не є, а результати іншого спору преюдиційного значення для цієї справи не набули. Таким чином, посилання позивача на постанови Верховного Суду від 30 червня 2019 року у справі № 825/1747/17, від 21 січня 2021 року у справах № 821/845/18 та № 826/3200/14 є безпредметним, оскільки жодного порушення процедури, яке підлягало б оцінці за наведеними в них критеріями, у справі не встановлено.
Посилання апелянта на недоведеність самої розрахункової операції оцинюються судом критично. Пункти 2.2.11 та 2.2.12 акта фіксують проведення контрольної розрахункової операції з продажу сигарет "Кент 4" на суму 95,00 грн і невидачу розрахункового документа, а пункт 2.2.19 - що цю операцію здійснила ОСОБА_1 . Невидача чека є не спростуванням операції, а зафіксованим порушенням, і саме тому розрахунковий документ у матеріалах відсутній. Норми статей 13- 15 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V регулюють відбір зразків продукції та до контрольної розрахункової операції в межах фактичної перевірки не застосовуються. Питання про накладення інших санкцій за невидачу розрахункового документа предметом цієї справи не є.
При цьому, письмова ОСОБА_3 від 27 серпня 2024 року надана на адвокатський запит представника позивача через вісім місяців після перевірки, не є показаннями свідка в розумінні статей 91, 92 Кодексу адміністративного судочинства України і оцінюється як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами. Оцінюючи її достовірність, колегія суддів враховує таке. По-перше, у цій самій відповіді ОСОБА_1 підтверджує ключові для справи обставини: оформлення на роботу 12 грудня 2023 року, перший робочий день 13 грудня 2023 року, а також те, що в період її роботи в товаристві проводилася перевірка податкової служби. По-друге, наведені нею заперечення прямо суперечать не лише акту перевірки, а й змісту пояснень другої працівниці - ОСОБА_2 , відібраних того самого дня і тієї самої години, які за змістом є тотожними. По-третє, місцем роботи ОСОБА_1 у серпні 2024 року зазначено ТОВ "МАРКЕТ ТРЕЙДИНГ ЛТД" за адресою: м. Київ, вул. Черчилля Вінстона, 87, офіс 21, тобто за тією самою адресою, яку позивач указує як адресу для листування, що свідчить про пов`язаність цієї особи з позивачем.
У постанові від 28 травня 2024 року у справі № 520/1223/21 Верховний Суд, скасовуючи судове рішення, ухвалене на користь роботодавця на підставі пізнішої письмової заяви працівниці, зазначив: "судом апеляційної інстанції надано оцінку доказів вибірково: надано перевагу доказам, отриманим під час розгляду справи", проте "відхилено докази, які були отримані відповідачем під час інспекційного відвідування".
У постанові від 02 квітня 2026 року у справі № 460/11882/24 Верховний Суд зазначив: "Факт здійснення розрахункових операцій або продажу товарів особою, яка не має офіційного працевлаштування, за відсутності переконливих доказів протилежного, може слугувати вагомим, але не вичерпним доказом таких відносин".
А отже наведена письмова відповідь не має переваги перед доказами, одержаними безпосередньо під час перевірки, і сама собою переконливим доказом протилежного не є.
Оцінюючи зібрані докази в сукупності, колегія суддів визнала доведеним факт допуску ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору, виходячи з таких взаємопов`язаних обставин: розрахункову операцію з продажу товару, що належить товариству, 11 грудня 2023 року здійснила саме ОСОБА_1 , і це зафіксували посадові особи податкового органу як безпосередні учасники операції; того самого дня від неї та від ОСОБА_2 відібрано узгоджені між собою пояснення про роботу в товаристві на посаді продавця-касира без офіційного оформлення; виконувана трудова функція збігається з основним видом діяльності товариства; станом на 11 грудня 2023 року трудовий договір з ОСОБА_1 оформлений не був, що сторонами не заперечується; наказ про прийняття її на роботу видано і повідомлення до податкового органу подано 12 грудня 2023 року, тобто наступного дня після початку перевірки, а датою початку роботи визначено 13 грудня 2023 року, і жодного пояснення такому збігу позивач не навів.
Таким чином, на момент фактичного допуску працівника до роботи вимоги частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 виконані не були, що утворює склад порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 цього Кодексу.
Розмір санкції визначено правильно. Станом на 11 грудня 2023 року мінімальна заробітна плата становила 6 700 грн, а тому штраф у десятикратному розмірі за одного працівника дорівнює 67 000 грн. Оскільки товариство перебуває на загальній системі оподаткування і не є платником єдиного податку першої - третьої груп, попередження замість штрафу не застосовується. Штраф накладено щодо однієї особи, хоча перевіркою виявлено двох неоформлених працівників, що прав позивача не порушує.
Процедуру розгляду справи про накладення штрафу дотримано: про розгляд справи 06 червня 2024 року об 11 годині 00 хвилин товариство повідомлено запрошенням від 24 травня 2024 року № Ц/1/17360-24, справу розглянуто за участю представника товариства, а постанову направлено позивачу листом від 21 червня 2024 року № Ц/1/20422-24 і вручено 28 червня 2024 року. Право позивача на участь у розгляді справи та надання пояснень реалізовано в повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач цей обов`язок виконав, а позивач доказів, які б спростовували зафіксовані в акті перевірки обставини, не надав.
Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підстав для висновку про одержання акта фактичної перевірки з порушенням встановленого законом порядку колегія суддів не встановила, а тому висновок суду першої інстанції про недопустимість цього доказу є помилковим.
Таким чином, оскаржувана постанова Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 19 червня 2024 року № 84705/ТД/ДПС/ФС-29 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а підстав для визнання її протиправною і скасування немає.
Відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Обидві підстави у цій справі наявні: суд першої інстанції не дослідив обставин, які стосуються суті виявленого порушення, і неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють повноваження відповідача.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МІГТРЕЙД ЛТД" до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19 червня 2024 року № 84705/ТД/ДПС/ФС-29 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)