ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 500/4496/24
адміністративне провадження № К/990/15080/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
суддя-доповідач - Бевзенко В.М.,
судді: Стародуб О.П., Шарапа В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (ухвалене у складі головуючого судді Осташа А.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року (прийняту у складі головуючого-судді Курильця А.Р., суддів Мікули О.І., Пліша М.А.) у справі № 500/4496/24 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі - НАЗЯВО, відповідач), третя особа - Міністерство освіти і науки України (далі - МОН, третя особа), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення НАЗЯВО від 19 листопада 2024 року, оформлене протоколом засідання НАЗЯВО від 19 листопада 2024 року (питання № 1), про встановлення у захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д79.053.02 при Чернігівському національному педагогічному університеті імені Т.Г. Шевченка дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактів порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічний плагіат).
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що станом на час подання скарги ОСОБА_2 від 30 жовтня 2023 року реєстр. № 31-АД, так і станом на час прийняття рішення Комітетом з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 17 листопада 2023 року № 50(63) «Про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_2 щодо наявності у дисертації на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук ОСОБА_1 фактів академічного плагіату», на підставі якого розпочалася перевірка наукової дисертації позивача, відповідач не мав повноважень самостійно затверджувати порядок розгляду скарг (повідомлень) щодо наявності у захищених в Україні дисертаціях на здобуття наукового ступеня доктора наук, а не доктора філософії, фактів академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації.
Свою позицію позивач мотивував тим, що станом на 17 листопада 2023 року - дату прийняття рішення про прийняття скарги до розгляду, діяли постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 44, якою затверджено Порядок присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової спеціалізованої вченої ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії (далі - Порядок № 44), та від 17 листопада 2021 року № 1197, якою затверджено Порядок присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук (далі - Порядок № 1197).
Позивач зазначив, що Уряд ані в Порядку № 1197, ані в будь-яких інших нормативних правових актах, не закріпив норми, аналогічно тій, яка викладена в абзаці 1 пункту 49 Порядку № 44, яка надавала відповідачу право встановити (затвердити) порядок розгляду скарг (повідомлень) щодо наявності в захищених наукових дисертаціях докторів наук фактів академічного плагіату. Позивач зазначає, що надалі, у відносно короткий термін, Уряд України усунув законодавчу прогалину, а саме - постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2024 року № 507 було внесено зміни до абазу 1 пункту 41 Порядку № 1197, які закріпили повноваження НАЗЯВО встановлювати порядок розгляду інформації про наявність фактів академічного плагіату в захищених дисертаціях докторів наук. Указана постанова № 507 набрала чинності 08 травня 2024 року.
Позивач також звернув увагу, що хоча станом на час прийняття НАЗЯВО рішення, що є предметом судового оскарження (19 листопада 2024 року), відповідач мав повноваження встановлювати порядок розгляду скарг (повідомлень) щодо наявності фактів академічного плагіату в захищених дисертаціях докторів наук, в силу вимог абзацу 1 пункту 41 Порядку № 1197 у редакції постанови № 507, але станом на час прийняття скарги до провадження (17 листопада 2023 року) такими повноваженнями Кабінет Міністрів України не наділяв НАЗЯВО, оскільки відповідні зміни набрали чинності 08 травня 2024 року. Тому позивач вважає, що відповідач діяв не тільки не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, але й не в межах наданих йому повноважень, фактично перейнявши на себе повноваження Кабінету Міністрів України.
Крім того, позивач акцентував увагу на тому, що діяння, яке станом на час захисту його наукової дисертації не вважалось академічним плагіатом, не може ним вважатись і сьогодні, оскільки відповідна гарантія щодо незворотної дії закону визначена статтею 58 Конституції України.
Позивач додатково зазначив, що станом на час захисту дисертація відповідала 95,3 % унікальності, що підтверджується відповідною довідкою. На той час, дисертація з відсотком унікальності 95,3 % не вважалась такою, що містить ознаки академічного плагіату. Разом з тим у письмовому Звіті перевірки відомостей щодо наявності фактів академічного плагіату в дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 24 травня 2024 року № 44 НАЗЯВО не встановило, який відсоток унікальності має дисертація позивача, що в свою чергу, на думку позивача, не доводить наявні чи відсутні ознаки академічного плагіату в захищеній ОСОБА_1 дисертації.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 16 грудня 2024 року позов задовольнив. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу НАЗЯВО задовольнив частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року змінив у частині стягнення судового збору, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань НАЗЯВО на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 1211 гривень 20 копійок. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що відповідач допустив порушення як під час прийняття скарги до провадження (застосування до позивача положень Порядку № 16, які не підлягали застосуванню), так і в ході проведення перевірки та підготовки Звіту, а також оцінки його обґрунтованості на засіданні НАЗЯВО. При цьому, згідно з висновком судів попередніх інстанцій, установлені у справі обставини свідчать про те, що відповідач діяв необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням критерію пропорційності та презумпції правомірності дії особи, дисертація якої підлягає перевірці.
Суди також зазначили, що пункт 41 Порядку № 1197 (в редакції станом на 17 листопада 2023 року) не наділяв НАЗЯВО повноваженнями на затвердження порядку розгляду Комітетом з питань етики скарг/повідомлень щодо наявності в наукових дисертація докторів наук фактів академічного плагіату. Приписами Порядку № 44 Уряд врегулював порядок розгляду скарг щодо наявності фактів академічного плагіату в дисертація докторів філософії (пункти 48- 50 Порядку № 44) та наділив НАЗЯВО повноваженнями встановити порядок розгляду Комітетом з питань етики скарг щодо наявності в дисертаціях докторів філософії фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій також керувалися тим, що до 08 травня 2024 року (набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2024 року № 507, якою внесені зміни до пункту 41 Порядку № 1197), був відсутній нормативно-правовий акт, що врегульовував відносини стосовно порядку розгляду звернень (скарг/повідомлень/інформації) щодо фактів академічного плагіату в наукових дисертаціях докторів наук, але не докторів філософії.
Згідно з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, приймаючи спірне рішення, відповідач не врахував того, що під час захисту наукової дисертації відсоток унікальності роботи позивача становив 95,3 %. Такий показник указував на високу унікальність та оригінальність роботи. Проте НАЗЯВО не встановило, який відсоток унікальності наукової дисертації позивача був на час проведення перевірки. Тому, як зазначили суди попередніх інстанцій, висновки про те, що позивач порушив вимоги академічної доброчесності, є передчасними.
Також суди, ухвалюючи оскаржувані рішення, звернули увагу на неврахування пояснень позивача, які надавались ним для спростування доводів поданої скарги, з підстав того, що станом на 2017 рік позивач міг розраховувати на застосування норм законодавства російської федерації при обґрунтуванні правомірності здійснених ним посилань в науковій дисертації. Окрім того, за висновком судів, у силу статті 58 Конституції України вказане право позивач не втратив. Тобто, поведінка особи, яка на час дії Конвенції від 22 січня 1993 року вважалась правомірною, у зв`язку з посиланням на законодавство однієї з договірних сторін, не може стати протиправною, після виходу України з цієї Конвенції, оскільки, Закон України від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ, яким вчинено вихід із Конвенції від 22 січня 1993 року, зворотної сили не має.
На цій підставі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про протиправність спірного рішення НАЗЯВО від 19 листопада 2024 року.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. 10 квітня 2025 року НАЗЯВО звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі № 500/4496/24 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу.
4. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає частини першу та четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини 7 статті 28^1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у сукупності із Порядком присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197, та частини дев`ятої статті 19 Закону України «Про вищу освіту».
Зокрема, у касаційній скарзі представник НАЗЯВО посилається на положення пункту 11 частини другої статті 17, частини дев`ятої статті 19 Закону України «Про вищу освіту», частини сьомої статті 28^1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», пункту 41 Порядку № 1197, які у сукупності, на думку скаржника, дають підстави для висновку про те, що НАЗЯВО наділене функціями та повноваженнями у сфері забезпечення академічної доброчесності, включаючи розгляд звернень щодо академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації у дисертаціях. 
На цій підставі скаржник стверджує про неправильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про вихід НАЗЯВО за межі своїх повноважень у спірних правовідносинах та вважає, що суди дійшли помилкового висновку про те, що станом на дату звернення ОСОБА_2 зі скаргою щодо наявності академічного плагіату у дисертації позивача на здобуття наукового ступеня доктора наук (17 листопада 2023 року) Кабінет Міністрів України не наділив НАЗЯВО повноваженнями щодо розгляду відповідних скарг, що надходили від фізичних чи юридичних осіб.
Крім того, скаржник вказує на неправильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що оскільки на момент захисту дисертації ОСОБА_1 за допомогою програмного забезпечення Strikeplagiarism.com була сформована довідка від 24 жовтня 2017 року, в якій встановлено 95,3 % унікальності дисертації (3,3 % та 1,4 % коефіцієнт подібності, разом - 4,7 %), то це свідчить про високу унікальність наукової дисертації і вказує на оригінальність роботи. З цього приводу скаржник зауважує, що в законодавстві, чинному як на дату захисту дисертації ОСОБА_1 , так і на момент виникнення спірних правовідносин, не визначалося поняття «відсоток унікальності», а наявність академічного плагіату відповідно до вимог частини першої статті 42 Закону України «Про освіту» визначалася та визначається шляхом виявлення оприлюднених (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості) та/або відтворення опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства. 
З огляду на зазначене представник НАЗЯВО вважає, що високий ступінь унікальності дисертації ОСОБА_1 , визначений за допомогою програмного забезпечення Strikeplagiarism.com, не є свідченням відсутності академічного плагіату, натомість, з детального аналізу, наведеного відповідачем у порівняльних таблицях, виявлено понад 90 текстових та нетекстових фрагментів, тотожних до фрагментів праць інших науковців, опублікованих раніше дисертації позивача, без наведення посилань, що свідчить, на думку скаржника, про наявність академічного плагіату.
Додатково представник НАЗЯВО стверджує, що прийняття оскаржуваних судових рішень, якими фактично легалізовано плагіат у дисертації ОСОБА_1 та скасовано рішення НАЗЯВО, зумовлює відступ України від деяких зобов`язань щодо виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом (далі - ЄС), Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, підписаною 27 червня 2014 року (далі - Угода про асоціацію з ЄС), зокрема в частині зобов`язання адаптувати своє законодавство до вимог права ЄС у сфері забезпечення якості освіти.
Позиція інших учасників справи
5. 17 травня 2025 року від представника позивача надійшов відзив на касаційну скаргу НАЗЯВО, в якій вказується на необґрунтованість вимог касаційної скарги, з огляду на що представник позивача просить залишити цю скаргу без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - залишити без змін.
У відзиві, зокрема, зазначається, що пункт 41 Порядку № 1197, в редакції станом на 17 листопада 2023 року, не наділяв НАЗЯВО повноваженнями затвердити порядок розгляду Комітетом з питань етики НАЗЯВО скарг щодо наявності в захищених наукових дисертаціях докторів наук фактів академічного плагіату, оскільки Кабінет Міністрів України, хоч і визначив, що НАЗЯВО з-поміж іншого, скасовує рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня доктора наук, про що зазначив у Порядку № 1197 та Статуті, але, станом на 17 листопада 2023 року, не внормував порядок розгляду скарг щодо наявності в захищених наукових дисертація докторів наук фактів академічного плагіату та не наділив НАЗЯВО повноваженнями врегулювати це коло суспільних відносин самостійно.
З огляду на зазначене, на думку представника позивача, відсутність, станом на час виникнення спірних правовідносин, у пункті 41 Порядку № 1197, як і власне в аналізованому законодавстві в цілому, вказівки на те, що НАЗЯВО наділяється повноваженнями встановити порядок розгляду скарг щодо виявлення фактів академічного плагіату в наукових дисертаціях саме докторів наук, а не докторів філософії, а також невнормування даного питання на законодавчому рівні Урядом самостійно, не виключає необмеженого трактування повноважень НАЗЯВО у правозастосовній практиці і призводить до свавільного застосування.
Також представник позивача у відзиві на касаційну скаргу зауважує, що особа, яка під час присудження наукового ступеня доктора наук користувалася відповідними правами та гарантіями, зокрема, визначеним відсотком унікальності наукової роботи, за якого остання вважалась оригінальною (тобто не містила фактів академічного плагіату), не може бути обмежена в таких гарантіях із плином часу, під час повторної перевірки її наукової дисертації, оскільки інший підхід суперечить принципу правової визначеності.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Суди попередніх інстанцій на підставі зібраних у справі доказів установили, що позивач працює на посаді проректора з навчально-методичної роботи Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка, член науково-методичної комісії з загальної, професійної освіти та спорту науково-методичної ради Міністерства освіти і науки України, член галузевої експертної ради в галузі знань 01 Освіта і педагогіка спеціальності 015 Професійна освіта (за спеціалізаціями).
29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 79.053.02 Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка ОСОБА_1 захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук за спеціальністю 13.00.04 Теорія і методика професійної освіти «ІНФОРМАЦІЯ_1» та на підставі рішення Атестаційної колегії від 01 лютого 2018 року отримав диплом, який підтверджує присвоєння наукового ступеня доктора наук.
30 жовтня 2023 року до НАЗЯВО надійшла скарга в електронній формі від кандидата біологічних наук, старшого наукового співробітника ОСОБА_2 (реєстр. № 31-АД від 30 жовтня 2023 року) щодо виявлення в захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 79.053.02 Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка дисертації на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук за спеціальністю 13.00.04 Теорія і методика професійної освіти ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактів академічного плагіату (далі - скарга).
Зі скарги вбачається, що в докторській дисертації позивача присутні факти порушення академічної доброчесності, які підпадають під визначення академічного плагіату (підпункти 1.2, 2.1 і 2.2 Рекомендацій щодо запобігання академічному плагіату та його виявлення в наукових роботах (авторефератах, дисертаціях, монографіях, наукових доповідях, статтях тощо), викладених у листі МОН № 1/11-8681 від 15 серпня 2018 року).
Зокрема, скаржник вказував на те, що дисертація ОСОБА_1 містить текстові збіги з деякими джерелами, на які у списку літератури відсутні посилання.
Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що параграф 4.1 дисертації позивача повністю переписаний із книги ІНФОРМАЦІЯ_3, причому для того, щоб підігнати чужий текст під назву своєї дисертації («ІНФОРМАЦІЯ_2») ОСОБА_1 вставляв у переписаних фрагментах після слова «учитель» слово «технологій».
У скарзі також йшлося про те, що позивач неодноразово вставляв до чужих текстів покликання на власні публікації, які вийшли пізніше ніж праці, з яких він переписував фрагменти цілими абзацами, що дає змогу констатувати наявність фальсифікації джерел.
Також, як уважав скаржник, «Загальні висновки» до дисертації ОСОБА_1 № 1, № 2, № 3, № 5, № 6 і № 7, тобто шість висновків із семи, переписані ним із дисертації російського здобувача, яка була захищена ще у 2008 році, за 9 років до захисту позивачем своєї дисертації.
Підсумовуючи, скаржник зазначив, що наявні збіги текстів без зазначення посилань порушують вимоги, встановлені статтею 42 Закону України «Про освіту» щодо академічної доброчесності, а також порушують дійсні на момент захисту (2017 рік) вимоги Порядку присудження наукових ступенів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 567.
До поданої скарги скаржник додав порівняльну таблицю, де, на його думку, фігурують збіги текстів без зазначення посилань.
НАЗЯВО листом від 21 листопада 2023 року № 1724 «Про прийняття до розгляду скарги щодо наявності фактів академічного плагіату» повідомило ОСОБА_1 , що рішенням № 50 (63) від 17 листопада 2023 року Комітет з питань етики НАЗЯВО прийняв до розгляду скаргу ОСОБА_2 (реєстр. № 31-АД від 30 жовтня 2023 року) щодо виявлення у захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 79.053.02 Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка дисертації на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук за спеціальністю 13.00.04 Теорія і методика професійної освіти «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактів академічного плагіату.
Крім того, цим листом роз`яснено право позивача подати письмові пояснення стосовно інформації, зазначеної у скарзі/повідомленні щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, зарахованих за темою дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, а також будь-які документи та матеріали в електронній формі (у машиночитувальному форматі) на спростування (підтвердження) викладених у скарзі доводів або відмовитися від надання будь-яких пояснень.
Комітет з питань етики НАЗЯВО рішенням від 17 листопада 2023 року № 50 (63) «Про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_2 щодо наявності у дисертації на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук ОСОБА_1 фактів академічного плагіату» встановив відповідність скарги вимогам пунктів 4- 7 Порядку, однак констатував, що пункти 2, 3, 5 прохальної частини скарги не підлягають врахуванню, оскільки вирішення таких питань не належить до повноважень НАЗЯВО, визначених статтею 18 Закону України «Про вищу освіту».
Також Комітет дійшов висновку, що вимога скаржника, зазначена в пункті 4 прохальної частини скарги («Вивести ОСОБА_1 із складу галузевої експертної ради з галузі знань 01 Освіта і педагогіка спеціальності 015 Професійна освіта (за спеціалізаціями) НАЗЯВО») не підлягає задоволенню, оскільки повноваження члена галузевої експертної ради з галузі знань 01 «Освіта/Педагогіка» ОСОБА_1 відповідно до пункту 11 Положення про галузеві експертні ради НАЗЯВО (затверджене 21 травня 2019 року зі змінами) рішенням Національного агентства (протокол № 5 від 3 березня 2020 року) були достроково припиненні 03 березня 2020 року.
ОСОБА_1 із поданою скаргою не погодився, про що 15 травня 2024 року подав письмові пояснення щодо скарги ОСОБА_2 (відповідь на лист НАЗЯВО від 21 листопада 2023 року № 1724), надавши роз`яснення з приводу збігів з текстами інших наукових робіт, про які зазначалося у порівняльній таблиці. 
Також позивач повідомив НАЗЯВО про те, що в електронному варіанті його дисертації, який розміщеній на платформі Державної наукової установи «Український інститут науково-технічної експертизи та інформації» у «Списку використаних джерел» зазначено 436 джерел, а у паперовому, який був направлений до Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка, 440 джерел.
Натомість, у правильному паперовому та електронному варіанті рукопису дисертації міститься інший список 436 джерел, внаслідок чого і виникли неумисні помилки в оформленні дисертації. Отже, у варіанті дисертації, поданому скаржником, та паперових варіантах дисертації в частині «Списку використаних джерел» позивач вказав на присутність явних неумисних помилок у нумерації, внаслідок чого виникла неузгодженість на 4 пункти (джерела).
НАЗЯВО склало Звіт перевірки відомостей щодо наявності фактів академічного плагіату в дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», з результатами проведеного аналізу виявлених у дисертації за допомогою відповідного програмного забезпечення фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання від 24 травня 2024 року № 44 (далі - Звіт).
У Звіті вказується, що таблиця відображає, які саме текстові та нетекстові фрагменти досліджень інших авторів були використані ОСОБА_1 шляхом їх відтворення без вказівки на відповідні джерела.
Загалом за допомогою програмного забезпечення було визначено понад 90 текстових і нетекстових фрагментів, тотожних (або з незначними змінами) до фрагментів праць інших авторів без належних посилань на джерела запозичення. Основну частину виявлених фрагментів дисертації ОСОБА_1 складають дослівні, у тому числі з перестановкою слів у реченнях, та/або із незначним перефразуванням завдяки використанню синонімів (синонімічних виразів) неправомірні запозичення текстових і нетекстових фрагментів із зазначених праць.
Понад 70 фрагментів дисертації ОСОБА_1 є результатом неправомірного використання тексту дослідження російського педагога з їх перекладом на українську мову. Частина неправомірних запозичень була зроблена ОСОБА_1 разом із посиланнями, наведеними у цих працях, але більшість посилань, зазначених у фрагментах, щодо яких встановлені збіги, на власні праці ОСОБА_1 , що були опубліковані пізніше, аніж джерела зазначених авторів. 
Усі зазначені в Таблиці фрагменти дисертації ОСОБА_1 , стосовно яких алгоритмами програмного забезпечення виявлено збіги, були додатково візуально порівняні з текстами джерел з метою уточнення результатів програмної перевірки, зокрема через встановлення їх тотожності (або аналогії з несуттєвими відмінностями внаслідок заміни окремих слів (термінів) синонімами (синонімічними виразами), перестановки слів у межах одного речення, рідше об`єднання двох речень в одне), та встановлення відсутності належних посилань у дисертації ОСОБА_1 на відповідне джерело.
До матеріалів Звіту додано Таблицю виявлених за допомогою програмного забезпечення фрагментів текстових і нетекстових збігів без посилань на джерело у докторській дисертації ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», за допомогою програмного забезпечення StrikePlagiarism.com, Unicheck.
У контексті наданих ОСОБА_1 пояснень та доданих документів щодо поданої скарги ОСОБА_2 від 30 жовтня 2023 року № 31-АД НАЗЯВО зазначено, що «Такі пояснення ґрунтуються на суб`єктивній позиції автора, яка не враховує, що відповідно до пункту 19 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 567, чинного на момент захисту дисертації, забороняється усувати недоліки, виявлені у дисертації спеціалізованою вченою радою після прийняття її до захисту, та в авторефераті після його розсилання. Також згідно з пунктом 21 цього Порядку для ознайомлення наукової громадськості з доробком здобувача один примірник дисертації та два примірники автореферату не пізніше ніж за місяць до захисту передаються у бібліотеку того вищого навчального закладу або наукової установи, де спеціалізованою вченою радою прийнято дисертацію до захисту. Відповідно до вимог пункту 24 спеціалізована вчена рада у місячний строк після захисту дисертації надсилає: адміністратору (розпоряднику) Єдиної державної електронної бази з питань освіти електронний примірник заповненої облікової картки дисертації за встановленою формою та електронний примірник дисертації; МОН паперовий примірник дисертації разом з атестаційною справою здобувача наукового ступеня, що оформляється згідно з вимогами, встановленими МОН. Другий примірник атестаційної справи здобувача наукового ступеня зберігається у спеціалізованій вченій раді протягом десяти років. Після прийняття МОН рішення про видачу диплома доктора, кандидата наук паперовий примірник дисертації передається для зберігання до Національної бібліотеки України імені В.І. Вернадського Національної академії наук».
15 жовтня 2024 року Комітетом з питань етики НАЗЯВО прийнято рішення від 15 жовтня 2024 року № 63 (128) про внесення на розгляд НАЗЯВО подання про наявність у дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_4» фактів порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічного плагіату).
Відповідно до витягу з протоколу № 19(69) від 19 листопада 2024 року суди встановили, що 19 листопада 2024 року відбулось засідання НАЗЯВО, на порядок денний якого винесено питання (питання № 1) про розгляд подання Комітету з питань етики про наявність у дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактів порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічного плагіату) (доповідач ОСОБА_3).
Зі змісту витягу з протоколу суди встановили, що доповідач, зазначив, що необхідність розгляду подання Комітету з питань етики від 21 жовтня 2024 року, відповідно до рішення Комітету з питань етики від 15 жовтня 2024 року № 63(128) обумовлюється статтею 42 Закону України «Про освіту», частиною дев`ятою статті 19 Закону України «Про вищу освіту», частиною сьомою статті 281 Закону України «Про наукову i науково-технічну діяльність», пунктами 38-41 Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197, пунктом 28 Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затвердженого рішенням НАЗЯВО від 24 жовтня 2023 року (протокол № 16(45), зі змінами).
Рішенням НАЗЯВО від 19 листопада 2024 року про виявлення порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічного плагіату) в захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 79.053.02 при Чернігівському національному педагогічному університеті імені Т.Г. Шевченка дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», за результатами розгляду подання Комітету з питань етики від 21 жовтня 2024 року, відповідно до рішення Комітету з питань етики від 15 жовтня 2024 року № 63(128) та керуючись статтею 42 Закону України «Про освіту», частиною дев`ятою статті 19 Закону України «Про вищу освіту», частиною сьомою статті 281 Закону України «Про наукову i науково-технічну діяльність», пунктами 38-41 Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197, пунктом 28 Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затвердженого рішенням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 24 жовтня 2023 року (протокол № 16(45), зі змінами)), НАЗЯВО вирішило:
1. Встановити у захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 79.053.02 при Чернігівському національному педагогічному університеті імені Т.Г. Шевченка дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» факти порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічний плагіат).
2. Звернутись до Міністерства освіти і науки України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора педагогічних наук.
3. Надіслати до Міністерства освіти і науки України разом із супровідним листом копію прийнятого рішення з результатами проведення аналізу виявлених за допомого комп`ютерного програмного забезпечення, а також візуального порівняння, фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання.
Не погодившись з таким рішенням НАЗЯВО, позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Частиною першою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
8. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що станом на момент прийняття до розгляду скарги (листопад 2023 року) у НАЗЯВО були відсутні повноваження щодо перевірки дисертацій на здобуття наукового ступеня «доктора наук», зокрема на підставі скарги фізичної особи, оскільки Кабінет Міністрів України в Порядку № 1197 не делегував НАЗЯВО прямого права затверджувати власний порядок розгляду таких скарг, на відміну від регулювання відповідного порядку щодо докторів філософії (Порядок № 44). На цій підставі суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що НАЗЯВО, затвердивши власний Порядок розгляду скарг та застосувавши його до позивача, діяло з перевищенням повноважень та у спосіб, не передбачений законом.
9. Суди також констатували, що не мають повноважень встановлювати обставини, які повинне встановити та оцінити НАЗЯВО, а тому не встановлюють наявність чи відсутність фактів академічного плагіату в науковій дисертації, а тільки вказують на обставини, що повинні враховуватися НАЗЯВО станом на час прийняття рішення. У підсумку суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що прийняте відповідачем як суб`єктом владних повноважень рішення не відповідає такому критерію, як прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому таке рішення є неправомірним.
10. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.
11. Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Держава сприяє розвиткові науки, встановленню наукових зв`язків України зі світовим співтовариством.
12. Зі змісту наведених приписів Основного Закону України слідує, що держава має позитивний обов`язок сприяти розвиткові науки, зокрема, й у спосіб створення ефективних правових механізмів превенції (запобігання) та протидії неправомірному використанню і поширенню результатів інтелектуальної діяльності без зазначення їхньої належності певній особі (автору).
13. Функціональним втіленням такого обов`язку держави є правило абзацу 1 частини першої статті 6 Закону України «Про вищу освіту», згідно з яким до захисту допускаються дисертації (наукові доповіді), виконані здобувачем наукового ступеня самостійно. Виявлення в поданій до захисту дисертації (науковій доповіді) академічного плагіату є підставою для відмови у присудженні відповідного наукового ступеня.
14. Натомість, виявлення академічного плагіату у захищеній дисертації (науковій доповіді) є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома (речення перше абзацу 2 цієї ж статті).
15. Отже, наявність академічного плагіату відповідно до статті 6 Закону України «Про вищу освіту» є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома.
16. Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 640/16651/19.
17. Щодо висновків судів попередніх інстанцій про те, що НАЗЯВО у спірних правовідносинах діяло з перевищенням меж, наданих йому повноважень, та не відповідно до встановленого Конституцією та законами України порядку.
18. Як убачається зі змісту спірних правовідносин, встановлених судами обставин справи та висновків судів попередніх інстанцій, основним спірним питанням є визначення наявності у НАЗЯВО повноважень щодо розгляду звернення/скарги фізичної особи про наявність у дисертації доктора наук ознак академічного плагіату та приймати на цій підставі рішення про наявність таких ознак.
19. Вирішуючи це питання, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вчені мають право на здобуття відповідно до законодавства наукових ступенів доктора філософії і доктора наук та присвоєння вчених звань старшого дослідника, доцента і професора.
20. Політика держави у сфері освіти визначається засадами та принципами освітньої діяльності, якими, зокрема, є забезпечення якості освіти та якості освітньої діяльності, наукового характеру освіти, академічної доброчесності та академічної свободи (стаття 6 Закону України «Про освіту»).
21. Управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти (частина перша статті 12 Закону України «Про вищу освіту»).
22. НАЗЯВО відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про вищу освіту» є юридичною особою публічного права, яка діє згідно з цим Законом і статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та наділяється повноваженнями, які не визначені статтею 18 Закону України «Про вищу освіту».
23. Відповідно до положень Статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти» від 15 квітня 2015 року № 244 (далі - Статут), НАЗЯВО є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим Законом України «Про вищу освіту» на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти (пункт 1); є юридичною особою публічного права, засновником якої є держава (пункт 5); встановлює відповідно до законодавства факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації та готує звернення до МОН про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, доктора наук (пункт 15).
24. Відповідно до пункту 15 Статуту НАЗЯВО встановлює відповідно до законодавства факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації та готує звернення до МОН про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, доктора наук.
25. Заклади вищої освіти як система внутрішнього забезпечення якості вищої освіти у силу пункту 8 частини другої статті 16 Закону України «Про вищу освіту» мають здійснюють процедури і заходи, які забезпечують дотримання академічної доброчесності працівниками закладів вищої освіти та здобувачами вищої освіти, у тому числі створення і забезпечення функціонування ефективної системи запобігання та виявлення академічного плагіату.
26. Після присудження спеціалізованою вченою радою наукового ступеня доктора наук відповідно до частини сьомої статті 28^1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» дотримання академічної доброчесності забезпечує НАЗЯВО як постійно діючий колегіальний орган з питань реалізації державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти.
27. З огляду на частину п`яту статті 42 Закону України «Про освіту» за порушення академічної доброчесності працівники закладів освіти можуть бути притягнені до академічної відповідальності у вигляді відмови у присудженні наукового ступеня чи вченого звання, або позбавлення вже присудженого ступеня або звання.
28. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що НАЗЯВО є органом державної влади, що реалізує державну політики у сфері забезпечення якості вищої освіти, наділене публічно-владними управлінськими функціями та відповідає критеріям, визначеним у пункті 7 частини другої статті 4 КАС України.
29. Відповідно до визначених законодавством правового статусу, мети створення, напрямів діяльності, основних завдань, функцій та повноважень НАЗЯВО це постійно діючий колегіальний орган за поданням закладів вищої освіти може оцінювати систему внутрішнього забезпечення якості (абзац другий пункту 9 частини другої статті 16 Закону України «Про вищу освіту»), формує вимоги до системи забезпечення якості вищої освіти, аналізує якість освітньої діяльності закладів вищої освіти, формує критерії оцінки якості освітньої діяльності, здійснює інші повноваження, передбачені законом (пунктами 1, 2, 7, 11 частини першої статті 18 Закону України «Про вищу освіту», абзацами 1, 3, 14, 29 Статуту).
30. Це дає підстави стверджувати, що у спірних правовідносинах НАЗЯВО діє як суб`єкт системи зовнішнього забезпечення якості освітньої діяльності закладів вищої освіти, яка передбачає, зокрема, забезпечення ефективності процесів і процедур внутрішнього забезпечення якості освітньої діяльності закладів вищої освіти та якості вищої освіти, проведення періодичних перевірок діяльності систем забезпечення якості та механізмів роботи з отриманими рекомендаціями, здійснення інших процедур і заходів. Колегія суддів звертає увагу й на те, що визначені законом та статутом повноваження НАЗЯВО, а також процедури і заходи, здійснення яких передбачено у межах системи зовнішнього забезпечення якості освітньої діяльності закладів вищої освіти, не наведені за вичерпним і остаточним переліком.
31. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі № 640/835/20.
32. Суди попередніх інстанцій установили, що у цій справі НАЗЯВО прийняло спірне рішення від 19 листопада 2024 року про виявлення у захищеній позивачем 29 грудня 2017 року дисертації доктора наук фактів порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічний плагіат). Таке рішення було прийнято відповідачем на підставі Звіту Комітету з питань етики НАЗЯВО, складеного за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 (реєстр. №  31-АД від 30 жовтня 2023 року) відповідно до Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату фабрикації, фальсифікації, затвердженого НАЗЯВО 23 жовтня 2023 року (далі - Порядок).
33. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Кабінет Міністрів України не наділив НАЗЯВО правом розробляти власний Порядок розгляду скарг, а тому дії НАЗЯВО щодо прийняття такого Порядку та подальшої реалізації його положень у спірних правовідносин свідчать про перевищення повноважень НАЗЯВО.
34. Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх такими, що ґрунтуються на формальному тлумаченні норм законодавства, без урахування судової практики та системного взаємозв`язку між положеннями відповідних актів.
35. Згідно з частиною дев`ятою статті 19 Закону України «Про вищу освіту» у складі НАЗЯВО із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів НАЗЯВО. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до НАЗЯВО, а також виконує інші повноваження, покладені на нього НАЗЯВО. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.
36. Ці положення законодавства знайшли своє відображення й у пунктах 20, 21 Статуту, у абзаці двадцять шостому пункту 9 якого за цим органом закріплено й повноваження затверджувати положення про комітети НАЗЯВО та виконувані ними повноваження. На виконання цих норм протоколом засідання Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти № 2 від 25 лютого 2019 року затверджено Положення про комітети НАЗЯВО, додатком до якого є Перелік та повноваження комітетів НАЗЯВО, а також Порядок розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату фабрикації, фальсифікації.
37. В абзаці першому пункту 2 розділу ІІ зазначеного Переліку за Комітетом з питань етики закріплені положення, згідно з якими цей комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо виявлення академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій та інших порушень академічної доброчесності.
38. При цьому у викладених нормах не наведено деталізації суб`єктів, стосовно яких Комітет з питань етики НАЗЯВО уповноважений здійснювати розгляд звернень, заяв і скарг щодо виявлення академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій та інших порушень академічної доброчесності.
39. З метою виконання покладених на комітети завдань останні мають право приймати рішення, ухвалювати рекомендації, надавати висновки та вчиняти інші дії (підпункт 6 пункту 7.1 Положення про комітети НАЗЯВО), а за результатами розгляду питань на засіданнях комітетів приймаються: рішення; рекомендації; висновки (підпункт 11.1 цього ж Положення).
40. Колегія суддів звертає увагу, що оскільки обов`язок стосовно дотримання академічної доброчесності та забезпечення її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності покладено саме на педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників, то колегія суддів вважає, що надані Комітету з питань етики НАЗЯВО зазначені повноваження можуть стосуватись й розгляду звернень, заяв і скарг щодо виявлення академічного плагіату вказаними суб`єктами.
41. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/835/20.
42. З огляду на зазначене Суд доходить висновку, що НАЗЯВО, діючи як суб`єкт системи зовнішнього забезпечення якості вищої освіти й маючи обґрунтовані підстави вважати, що передбачені системою внутрішнього забезпечення якості процедури і заходи належним чином не виконуються, має повноваження перевіряти викладені у скаргах про порушення академічної доброчесності аргументи і за результатами розгляду скарг приймати рішення, якими інформувати керівників навчальних закладів та МОН про виявлені порушення академічної доброчесності у формі плагіату, пропонувати вирішити питання про притягнення винних осіб до відповідальності.
43. На виконання вимог Закону України «Про вищу освіту» постановою Кабінету Міністрів України затверджений Порядок № 1197.
44. Відповідно до пункту 1 цей Порядок регулює питання присудження наукового ступеня доктора наук спеціалізованими вченими радами закладів вищої освіти (наукових установ), скасування їх рішень про присудження наукового ступеня доктора наук та позбавлення зазначеного наукового ступеня.
45. Водночас пунктом 3 Порядку № 1197 (у редакції, чинній на час надходження скарги ОСОБА_2 - 30 жовтня 2023 року) передбачено, що науковий ступінь доктора наук присуджується докторською радою на підставі публічного захисту докторської дисертації.
46. МОН затверджує/скасовує рішення докторських рад про присудження наукового ступеня доктора наук на підставі рішення атестаційної колегії МОН і видає дипломи/відмовляє у видачі дипломів доктора наук.
47. Згідно з приписами пункту 38 Порядку № 1197 (у редакції, чинній на час надходження скарги ОСОБА_2 ) особа, якій за рішенням МОН (МОНмолодьспорту, ВАК) видано диплом доктора (кандидата) наук, може бути позбавлена відповідного ступеня у разі виявлення порушень вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, чинних на момент прийняття рішення МОН (МОНмолодьспортом, ВАК) про видачу відповідного диплома або затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії.
48. Пунктом 39 Порядку № 1197 (у редакції, чинній на час надходження скарги ОСОБА_2 ) передбачено, що для розгляду питання про позбавлення наукового ступеня до МОН подають звернення (скарги, заяви, клопотання):
фізичні (юридичні) особи з інформацією про виявлення порушень вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів;
рада, в якій проводився захист докторської (кандидатської) дисертації, про позбавлення відповідного наукового ступеня цього порядку;
49. Згідно з пунктом 40 Порядку № 1197 (у редакції, чинній на час надходження скарги ОСОБА_2 ) у МОН розглядаються звернення щодо порушення вимог з питань авторського права, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації - безстроково.
50. Відповідно до пункту 41 Порядку № 1197 (у редакції, чинній на час надходження скарги ОСОБА_2 ) звернення з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації розглядає НАЗЯВО відповідно до законодавства.
51. Разом з тим, 03 травня 2024 року постановою Кабінету Міністрів України № 507 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань підготовки та атестації науково-педагогічних і наукових кадрів» внесено зміни, зокрема до Порядку № 1197, у пункті 41 якого в абзаці в першому слова «відповідно до законодавства» замінено словами «відповідно до встановленого ним порядку» та, крім того, пункт 41 доповнено новим пунктом такого змісту: «Національне агентство не розглядає звернення з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації в дисертаціях, наукових публікаціях, зарахованих за її темою, щодо яких МОН прийнято рішення про скасування рішення докторської ради про присудження наукового ступеня доктора наук, про позбавлення наукового ступеня, про скасування рішення відповідної ради про присудження наукового ступеня та визнання відповідного диплома недійсним у зв`язку із добровільною відмовою особи від наукового ступеня».
52. Отже, з огляду на наведені положення законодавства Суд доходить висновку, що бланкетна норма пункту 41 Порядку № 1197, яка діяла на час надходження скарги ОСОБА_2 та передбачала, що НАЗЯВО розглядає звернення «відповідно до законодавства», не може трактуватися звужено та відособлено від положень інших нормативно-правових актів, зокрема частини сьомої статті 28^1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», яка покладає на НАЗЯВО повноваження щодо виявлення фактів академічного плагіату у захищених наукових роботах, та частини другої статті 17 Закону України «Про вищу освіту», що визначає невичерпний перелік повноважень НАЗЯВО. Натомість пункт 41 Порядку № 1197 відсилав до загальних засад діяльності НАЗЯВО, визначених законами України, які наділяють НАЗЯВО дискреційними повноваженнями обирати форми та методи перевірки, що відповідають принципам верховенства права.
53. Відсутність деталізованого процедурного порядку на рівні постанови Кабінету Міністрів України не може стояти на заваді діяльності НАЗЯВО, на який Законом покладено обов`язок забезпечення академічної доброчесності. Інший підхід до тлумачення пункту 41 Порядку № 1197 у період надходження скарги від ОСОБА_2 щодо фактів наявності академічного плагіату у захищеній позивачем дисертації доктора наук фактично призвів би до унеможливлення реалізації функцій держави щодо контролю за якістю наукових робіт на здобуття наукового ступеня «доктор наук» у період до внесення відповідних змін до Порядку № 1197, що суперечить меті законів України «Про вищу освіту» та «Про освіту». 
54. До того ж колегія суддів враховує, що станом на дату прийняття спірного у цій справі рішення НАЗЯВО (19 листопада 2024 року) у пункті 41 Порядку № 1197 чітко визначено, що порядок розгляду заяв і скарг щодо фактів академічного плагіату визначається у порядку, встановленому НАЗЯВО, а тому суди попередніх інстанцій не могли посилатися на порушення НАЗЯВО встановленого порядку розгляду скарг чи заяв про факти академічного плагіату у дисертації доктора наук або вихід відповідача за межі наданих йому повноважень.
55. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій застосували формальний підхід до надання правової оцінки встановленим у справі обставинам справи, зокрема, обмежилися констатацією порушення НАЗЯВО процедури розгляду скарги ОСОБА_2 з огляду на нібито відсутність у відповідача повноважень самостійно розробляти порядок розгляду відповідних заяв та скарг. При цьому суди не перевірили спірне рішення НАЗЯВО по суті, що, за умови дійсної наявності факту академічного плагіату у дисертації позивача, може призвести до збереження наукового ступеня в особи, яка не виконала вимогу щодо самостійності наукової праці, що, у свою чергу, нівелює саму сутність наукового ступеня та підриває довіру до системи якості освіти. 
56. З цього приводу Суд бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно того, що легалізація академічного плагіату у захищеній дисертації доктора наук може свідчити про недотримання Україною вимог Угоди про асоціацію з ЄС, зокрема, щодо стандартів якості освіти до вимог ЄС.
57. Окрім того, в березні 2011 року Європейський науковий фонд (ESF) як спільна платформа сімдесяти восьми організацій-членів з тридцяти країн, всіх європейських академій (ALLEA), Європейської федерації національних академій наук і гуманітарних наук з п`ятдесяти трьох академій-членів у сорока країнах опублікували Європейський кодекс поведінки щодо цілісності досліджень як «загальноєвропейську угоду про набір принципів та пріоритетів для дослідницької спільноти».
58. Європейський кодекс поведінки щодо доброчесності досліджень пояснює, що дослідники та інші дослідницькі організації повинні дотримуватися та просувати принципи доброчесності в академічних та наукових дослідженнях. Відповідно до Кодексу плагіат - це порушення правил відповідальної поведінки. Це визначається як привласнення чужих матеріалів без належного визнання. У Кодексі підкреслюється, що дослідники повинні проявляти справедливість у наданні посилань та наданні заслуг за роботи інших осіб, і що всі автори, якщо не вказане інше, повинні повністю відповідати за зміст публікації.
59. Такий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 640/16651/19.
60. Щодо надання судами попередніх інстанцій правової оцінки Звіту стосовно наявності академічного плагіату у дисертації позивача колегія суддів зазначає таке.
61. За визначенням, наведеним у частині першій статті 42 Закону України «Про освіту», академічна доброчесність - це сукупність етичних принципів та визначених законом правил, якими мають керуватися учасники освітнього процесу під час навчання, викладання та провадження наукової (творчої) діяльності з метою забезпечення довіри до результатів навчання та/або наукових (творчих) досягнень.
62. Відповідно до частини четвертої цієї ж статті Закону порушенням академічної доброчесності вважається, зокрема:
академічний плагіат - оприлюднення (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості) та/або відтворення опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства;
фабрикація - вигадування даних чи фактів, що використовуються в освітньому процесі або наукових дослідженнях;
фальсифікація - свідома зміна чи модифікація вже наявних даних, що стосуються освітнього процесу чи наукових досліджень.
63. Суди попередніх інстанцій зазначили, що не констатують факт наявності чи відсутності академічного плагіату у захищеній позивачем дисертації доктора наук, однак, прийняли до уваги довідку, що була сформована напередодні захисту за допомогою програми Strikeplagiarism.com, в якій зазначалося про 95,3% унікальності тексту дисертації, зазначивши, що це може свідчити про високу унікальність роботи.
64. Разом з тим Верховний Суд зауважує, що вимоги стосовно ступеня унікальності дисертації законодавством України, як на час захисту позивачем дисертації, так і на дату виникнення спірних правовідносин, законодавством не визначалися так само, як і не визначалося такого поняття, як «унікальність дисертації». Натомість, поняття академічного плагіату є якісною характеристикою (привласнення чужого тексту без посилання), яка не спростовується кількісними показниками технічної унікальності, оскільки технічні засоби перевірки не можуть ідентифікувати перекладні запозичення або перефразування, що були виявлені Комітетом з питань етики НАЗЯВО. 
65. Суди не перевірили, чи дійсно виявлені НАЗЯВО фрагменти, визначені у Звіті, є академічним плагіатом у розумінні статті 42 Закону України «Про освіту», зокрема, й з урахуванням поданих позивачем до НАЗЯВО пояснень та спростувань щодо виявлених фактів академічного плагіату, не з`ясували підстави відхилення таких пояснень НАЗЯВО та обґрунтованість такого відхилення. 
66. З огляду на це колегія суддів доходить висновку, що суди попередніх інстанцій, констатувавши процедурні порушення, не надали належної правової оцінки доводам НАЗЯВО та матеріалам перевірки (Звіту), які містять порівняльний аналіз текстів дисертації позивача та джерел запозичення без посилання на них.
67. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій допустили неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення частини сьомої статті 28^1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», статті 18, частини дев`ятої статті 19 Закону України «Про вищу освіту», пункту 41 Порядку № 1197.
68. Колегія суддів зауважує, що адміністративне судочинство, на відміну від інших видів судочинства, базується на принципі офіційного з`ясування всіх обставин справи (пункт 4 частини третьої статті 2, частина четверта статті 9 КАС України). Цей принцип зобов`язує суд вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
69. Верховний Суд наголошує, що за необхідності, зокрема у випадку наявності суперечливих доказів щодо фактів, які потребують спеціальних знань (наявність текстових запозичень, їх обсяг, характер, коректність перекладу чи цитування), та неможливості їх усунення іншими засобами доказування, суд, виконуючи обов`язок щодо офіційного з`ясування обставин, мав процесуальну можливість вирішити питання про призначення судової експертизи (зокрема, експертизи об`єктів інтелектуальної власності або лінгвістичної експертизи) навіть за відсутності відповідного клопотання сторін.
70. Невикористання судами повноважень, наданих їм процесуальним законом для перевірки обставин справи, призвело до того, що рішення ухвалено на підставі неповного дослідження доказів.
71. Оскільки суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
72. Для правильного вирішення цієї справи та прийняття у ній законного та обґрунтованого рішення суди попередніх інстанцій мали надати правову оцінку правомірності рішення НАЗЯВО від 19 листопада 2024 року про встановлення у захищеній 29 грудня 2017 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д79.053.02 при Чернігівському національному педагогічному університеті імені Т.Г. Шевченка дисертації доктора педагогічних наук ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактів порушення вимог з питань текстових запозичень без посилання на джерело (академічний плагіат) по суті.
73. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
74. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
75. Врахувавши наведене, Суд доходить висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті із суттєвим порушенням норм процесуального права, що полягає у неповному з`ясуванні всіх обставин справи на підставі надання оцінки наявним у справах доказам окремо та в сукупності. 
76. Натомість суди попередніх інстанцій обмежилися висновком про вихід НАЗЯВО за межі повноважень у процесі визначення Порядку розгляду Комітетом з питань етики заяв та скарг щодо наявності академічного плагіату у дисертації доктора наук, а також довідкою, сформованою за допомогою програми Strikeplagiarism.com, про унікальність тексту дисертації, проте не надали правової оцінки Звіту НАЗЯВО, що містить аналіз текстових фрагментів, джерел та методологічних підходів, які можуть свідчити про наявність академічного плагіату, в тому числі з урахуванням наданих позивачем пояснень та спростувань.
77. За таких умов рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статей 9 та 242 КАС України та не можуть вважатися законними та обґрунтованими, з огляду на що Суд скасовує ці рішення та направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
78. Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, перевірити доводи сторін не лише щодо процедури, а й щодо наявності чи відсутності фактів академічного плагіату, надати оцінку обґрунтованості Звіту НАЗЯВО та прийняти рішення відповідно до норм матеріального і процесуального права.
79. Оскільки колегія суддів направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі № 500/4496/24 скасувати.
Справу № 500/4496/24 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправним та скасування рішення направити на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді: О.П. Стародуб
В.М. Шарапа