ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2026 Справа № 926/1578/26 

За позовом: Фізичної особи-підприємця Корнієнка Івана Сергійовича, м.Київ,
до відповідача:  ОСОБА_1 , м. Львів, 
про стягнення 369'562,82 грн.  
Суддя Б. Яворський,
при секретарі О. Муравець. 
Представники сторін:
від позивача: В.Осипенко, 
від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Чернівецької області 22.04.2026 надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Корнієнко Івана Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення 369'562,82 грн. попередньої оплати, 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24.04.2026 справу №926/1578/26 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області. 
13 травня 2026 року матеріали справи №926/1578/26 надійшли до Господарського суду Львівської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.05.2026 справу № 926/1578/26 передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою суду від 18.05.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк з дня вручення ухвали суду на виправлення допущених недоліків.
26.05.2026 позивач через систему «Електронний суд» звернувся із заявою про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 01.06.2026 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 29.06.2026, про що повідомлено сторони. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана відповідачу за адресою, що міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, докази про що знаходяться в матеріалах справи.
29.06.2026 підготовче засідання відкладалося на 20.07.2026 у зв`язку з неявкою сторін. 
Протокольною ухвалою від 20.07.2026 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.08.2026. 
Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач повідомлявся про наявність даного спору та підготовчі і судові засідання, однак не з`являвся у такі, відзиву на позовну заяву не подав. Зважаючи на це суд розглянув справу за наявними матеріалами.
Аргументи позивача.
Позивач 16.07.2024 перерахував відповідачу ФОП Саранчук-Равлюк І.М. попередню оплату у розмірі 228800,00 грн. та 84400,00 грн. за зарядні станції EcoFlow на підставі виставлених відповідачем рахунків. Відповідач товару не поставила і кошти не повернула, тому позивач просить стягнути їх, а також нараховує 42282,00 грн. інфляційних втрат та 14080,82 грн. 3% річних. 
Аргументи відповідача.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, з заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався. Доказів повернення передоплати чи поставки товару на заявлену суму суду не подано.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
16.07.2024 на підставі виставленого ФОП Саранчук-Равлюк І. М. рахунку на оплату №339 від 16.07.2024 ФОП Корнієнко І.С. здійснив попередню оплату у розмірі 100% вартості товару на загальну суму 228800,00 грн. за зарядну станцію EcoFlow Delta 2 у кількості 8 шт. за ціною 28600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №16 від 16.07.2024.
Також 16.07.2024 на підставі виставленого ФОП Саранчук-Равлюк І. М. рахунку на оплату №340 від 16.07.2024 ФОП Корнієнко І.С. здійснив попередню оплату у розмірі 100% вартості товару на загальну суму 84400,00 грн. за зарядну станцію EcoFlow Delta Мах 2000 у кількості 2 шт. за ціною 42200,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №15 від 16.07.2024.
Позивач зазначає, що відповідач зобов`язана була поставити товар протягом 7 днів, однак цього не зробила.
Позивач надсилав відповідачу претензію №30/09-2 від 30.09.2024, у якій просив в строк протягом 5 днів з дати її отримання поставити товар або повернути кошти.
31.08.2024 Саранчук-Равлюк припинила свою діяльність як ФОП. 
Оскільки між сторонами існували господарські зобов`язання і спір виник саме з цих зобов`язань, то позивач звернувся до господарського суду.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.
Як уже відзначалося, відповідач припинив підприємницьку діяльність 31.08.2024.
Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 та в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №910/8729/18, від 05.06.2019 по справі №904/1083/18, від 09.10.2019 по справі №127/23144/18.
Відтак, зобов`язання відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились і він відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними зі своєю підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 174 ГК України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За приписами ч.1 ст.181 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).
Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо виставлення рахунку та оплати товару засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у повному обсязі та у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання щодо оплати за товар, який мав бути поставлений відповідачем. Останній не виконав своїх зобов`язань та не повернув суму попередньої оплати. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 313?200,00 грн. здійсненої попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Поряд з цим, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних, передбачене положеннями ст. 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 42282,00 грн втрат від інфляції, а також 14074,66 грн 3% річних, а не заявлені позивачем 14080,82 грн. 
Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, докази повернення відповідачем попередньої оплати відсутні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією на суму 5543,44 грн.
Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судовий збір у розмірі 5543,34 покладається на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Саранчук-Равлюк Ірини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Корнієнка Івана Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код РНОКПП: НОМЕР_2 ) 313200,00 грн попередньої оплати, 42282,00 грн. втрат від інфляції, 14074,66 грн 3% річних та 5543,34 грн. судового збору. 
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 10.08.2026.

Суддя Яворський Б.І.