Справа № 420/16645/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді -Танцюри К.О.,
секретаря судового засідання - Грекової К.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправною бездіяльності Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, яка полягає у не розгляді скарги від 20 квітня 2026 року на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби Савицького Є.А. у встановлений ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" 10-денний строк; зобов`язання Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області розглянути скаргу від 20 квітня 2026 року та прийняти за нею процесуальне рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2026 поновлено позивачу строк звернення до суду із цим позовом, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України; витребувано копії матеріалів виконавчого провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що він є третьою особою на стороні позивача у справі № 420/4374/19, рішення суду у якій безпосередньо стосується прав та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки самочинна споруда, яка підлягає знесенню, порушує його права як власника сусіднього домоволодіння. Як вказав позивач, 20 квітня 2026 року він звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області із скаргою на дії начальника Чорноморського ВДВС Савицького Є.А., які полягали у незаконній, на його думку, відмові у наданні інформації про хід виконавчого провадження НОМЕР_3. Позивач, вважає, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) допустило протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді скарги у встановлений законом строк, а тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача заперечувала проти позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 09.07.2026, вказавши, що оскільки позивачем, на думку відповідача, не надано жодного доказу, на підставі якого можна встановити, що він є стороною та/або учасником у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 (у розумінні приписів статті 14 Закону), скаргу позивача від 20.04.2026 розглянуто у порядку вимог Закону України «Про звернення громадян». Представник відповідача зазначила, що 27.04.2026 відповідачем розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 20.04.2026 та за вихідним №8715/03.2-06 від 27.04.2026 надано письмову відповідь, яку того ж дня, направлено на електронну адресу заявника, що зазначена у даній скарзі, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 Разом з цим, як вказала представник відповідача, надати підтвердження направлення вказаної відповіді від 27.04.2026 не є можливим, так як, на виконання доручення Одеського МУ МЮУ від 21.05.2026 № 12.2/32-2026, з метою виконання вимог Закону України № 32-84-ХІ «Про використання доменних імен у спеціальному публічному домені gov.ua», забезпечення належного рівня кібербезпеки та провадження єдиних стандартів офіційної електронної комунікації, з 28.05.2026 Одеське МУ МЮУ в особі Управління припинило використання в роботі електронної скриньки odesa.dep_control@ukr.net, усі документи які відправлялись з вказаної електронної скриньки видалені, відновленню не підлягають. Поряд з цим, представник відповідача зазначила, що відповідачем 09.06.2026 повторно, але вже з нової офіційної електронної адреси Управління: dep_control@just-odesa.gov.ua направлено на електронну пошту позивача відповідь на його скаргу від 20.04.2026. Також представник відповідача вважає, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження НОМЕР_3, у Відділу був відсутній обов`язок, встановлений Законом ознайомлювати ОСОБА_1 з матеріалами вказаного виконавчого провадження або ж надавати інформацію по ньому. Разом з цим, на думку відповідача, у позивача відсутнє право звертатися до відповідача зі скаргами в порядку статті 74 Закону, оскільки позивачу надано право, як особі яка не є учасником виконавчого провадження, звертатися лише до суду, а інформація щодо виконавчого провадження не віднесена до публічної інформації та відповідно до вимог Закону може бути надана лише стороні та учаснику виконавчого провадження.
06.07.2026 до суду від третьої особи надійшли пояснення у справі, згідно яких Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вказав, що Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вважає, що на звернення ОСОБА_1 були надані відповіді у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
09.07.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої він зазначив, що спір стосується не надання статусу сторони виконавчого провадження, а обов`язку органу державної влади належно розглянути скаргу та надати обґрунтовану відповідь. Як вказав позивач, відповідач не пояснив: чому йому не може бути надана хоча б загальна інформація; які саме відомості є конфіденційними та чому інформація про стан виконання судового рішення повністю закрита для особи, чиї права зачіпає це рішення; чому не враховано статус третьої особи у справі №420/4374/19; чому не враховано факт досудового розслідування за фактом невиконання цього судового рішення, де позивача визнано потерпілим. Тому, як вважає позивач, відповідь надана відповідачем не є належним розглядом скарги по суті. При цьому, позивач зазначив, що відповідач не довів, що відповідь була направлена 27.04.2026, а наведені обставини підтверджують, що належне направлення відповіді відбулося вже після звернення до суду.
09.07.2026 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/4374/19 за позовом Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинну споруду шляхом демонтажу улаштованих металевих конструкцій та відновлення несучих стін будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перша лінія, земельна ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 по справі №420/4374/19 задоволено позов виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області; зобов`язано ОСОБА_2 знести самочинну споруду шляхом демонтажу улаштованих металевих конструкцій та відновлення несучих стін будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перша лінія, земельна ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .
Листом Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області від 20.03.2026, на заяву ОСОБА_1 від 13.04.2026 про отримання інформації по виконавчому провадженню НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №420/4374/19 від 03.07.2020, надано відповідь про те, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною або уповноваженим учасником виконавчого провадження, правові підстави для надання будь - яких відомостей відсутні.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із відмовою Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зі скаргою від 20.04.2026 на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні інформації по виконавчому провадженню НОМЕР_3.
Позивач, зазначивши, що відповідь на скаргу надано не було, звернувся до суду із цим позовом про оскарження бездіяльності Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не розгляді скарги від 20 квітня 2026 року.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до вимог ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 3 ст.74 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
У відповідності до ч.4, 5 ст.74 Закону №1404-VIII скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
З аналізу ст.74 Закону №1404-VIII вбачається, що у разі, якщо особа не є учасником/стороною виконавчого провадження, у неї наявне право на оскарження рішень, дій та бездіяльності посадових осіб органів державної виконавчої служби до суду. 
В свою чергу, під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 року №517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перейменовано на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України та утворено юридичну особу публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції України, зокрема Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
Згідно з Додатку 1 вказаної постанови КМУ визначені адміністративно-територіальні одиниці, на які поширюються повноваження Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Автономна республіка Крим, Миколаївська, Одеська, Херсонська області, м. Севастополь, а повноваження Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Дніпропетровська, Запорізька, Кіровоградська області.
Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.12.2025 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ЄДРПОУ 43315529) змінило назву на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 43315529), а 26.05.2025 зареєстровано нову юридичну особу публічного права - Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45862901).
Як зазначено судом, листом Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області від 20.03.2026, на заяву ОСОБА_1 від 13.04.2026 про отримання інформації по виконавчому провадженню НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №420/4374/19 від 03.07.2020, надано відповідь, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною або уповноваженим учасником виконавчого провадження, правові підстави для надання будь -яких відомостей відсутні.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із відмовою Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зі скаргою від 20.04.2026 на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні інформації по виконавчому провадженню НОМЕР_3.
У ході судового розгляду, відповідач вказав, що 27.04.2026 ним розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 20.04.2026 та за вихідним № 8715/03.2-06 від 27.04.2026 надано письмову відповідь, яку того ж дня, направлено на електронну адресу заявника, що зазначена у даній скарзі, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Разом з цим, як вказав відповідач, надати відповідачем підтвердження направлення вказаної відповіді від 27.04.2026 не є можливим, так як, на виконання доручення Одеського МУ МЮУ від 21.05.2026 № 12.2/32-2026, з метою виконання вимог Закону України № 32-84-ХІ «Про використання доменних імен у спеціальному публічному домені gov.ua», забезпечення належного рівня кібербезпеки та провадження єдиних стандартів офіційної електронної комунікації, з 28.05.2026 Одеське МУ МЮУ в особі Управління припинило використання в роботі електронної скриньки odesa.dep_control@ukr.net, усі документи які відправлялись з вказаної електронної скриньки видалені, відновленню не підлягають. 
Поряд з цим, як вказав відповідач, ним 09.06.2026 повторно, але вже з нової офіційної електронної адреси Управління: dep_control@just-odesa.gov.ua направлено на електронну пошту позивача відповідь на його скаргу від 20.04.2026.
Щодо оскарженої позивачем бездіяльності Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не розгляді скарги від 20 квітня 2026 року на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби Савицького Є.А. у встановлений ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" 10-денний строк, суд зазначає наступне. 
Суд зазначає, що незважаючи на відсутність у позивача статусу учасника виконавчого провадження, відповідач не звільнений від обов`язку надати ОСОБА_1 відповідь на його скаргу від 20.04.2026 у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про звернення громадян».
Так, приписами ст.40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.
Частиною 1 ст.1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
У відповідності до ст.20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Тобто, з аналізу Закону № 393/96-ВР вбачається, що діючим законодавством України встановлено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит, вирішити порушені у зверненні питання у визначений Законом строк.
Під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що сам факт складання відповіді на запит (скаргу) не може вважатися наданням відповіді на запит в розумінні Законів України «Про звернення громадян». Відповідач, отримавши звернення (скаргу), зобов`язаний у строки визначені Законами не лише скласти на нього відповідь, але й направити таку відповідь заявнику (скаржнику). 
Враховуючи вищевикладене та те, що суд прийшов до висновку, що відповідачем не дотримано норми діючого законодавства України під час складення та не направлення вчасно відповіді на скаргу позивача, суд приходить до висновку що належним та достатнім способом захисту буде часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо своєчасного направлення ОСОБА_1 відповіді на скаргу від 20 квітня 2026 року на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби Савицького Є.А.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції розглянути скаргу від 20 квітня 2026 року та прийняти за нею процесуальне рішення відповідно до вимог чинного законодавства, суд враховує, що під час розгляду цієї судової справи, відповідачем надано відповідь на скаргу, що підтверджено позивачем, та відповідно відсутні підстави для задоволення відповідача розглянути спірну скаргу.
Водночас, суд наголошує, що відповідь відповідача на скаргу ОСОБА_1 від 20.04.2026 та за вихідним № 8715/03.2-06 від 27.04.2026, яка направлена позивачу 09.06.2026, не стосується предмету спору у цій справі та суд не надає правову оцінку змісту вказаної відповіді.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 287,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо своєчасного направлення ОСОБА_1 відповіді на скаргу від 20 квітня 2026 року на дії начальника Чорноморського відділу державної виконавчої служби Савицького Є.А.
У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.
Стягнути з Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45862901, вул. Разумовська 37, м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн(одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 287 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра