ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23.07.2026 | м. Івано-Франківськ | Справа № 909/617/26
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом: ФОП Сич Х. І., АДРЕСА_1 ,
до відповідача: ТОВ "Еко-беррі", вул. Пасічна, буд. 41, кв.28, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76008, про стягнення 52 597,98 грн - заборгованості за виконане перевезення та судових витрат,
встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 52 597,98 грн заборгованості за виконане перевезення та судових витрат.
В обґрунтування позову вказав на те, що відповідач всупереч вимогам ЦК України не оплатив послуги з міжнародного перевезення вантажу, які надані на підставі заявки №237 від 09.01.2025.
В підтвердження викладеного надав суду копії: платіжної інструкції №614Е-6Р36-4КСС-72Н6 від 16.05.2026, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008, договору про правову допомогу від 14.05.2026, ордеру на надання правничої допомоги від 16.05.2026, квитанції до прибуткового касового ордера №03-05 від 16.05.2026, акту приймання-передачі наданих послуг від 16.05.2026, заявки №237 від 09.01.2025, CMR на здійснене перевезення, акту №01 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.01.2025, акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2024-04.03.2025, опису вкладення до листа №7906901958852, квитанції №7129969.
За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, встановив відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - п`ять днів з дня вручення ухвали, повідомив відповідача, що строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали (разом з поданням відзиву), а для позивача - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, також повідомив відповідача, що строк для надання суду відзиву на позовну заяву і всіх наявних у нього доказів, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; копію відзиву та доданих до нього документів у встановлений строк належить також надати учасникам справи, подання відзиву відповідач повинен здійснити, враховуючи вимоги ст. 165, 178 ГПК України, роз`яснив, що в разі ненадання відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву, а відповідачу строк для подання заперечень - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив (ухвала про відкриття провадження у справі від 20.05.2026).
Відповідач щодо факту наявності правовідносин між сторонами у справі не заперечив, підтвердив надання перевізником послуг на підставі заявки №237 від 09.01.2025, однак заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення "додаткових витрат" у сумі 2 504,67 грн, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача до 3 000 грн та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення "гонорару успіху". 
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити.
При цьому суд врахував наступне.
Предметом позову є стягнення заборгованості за надані транспортні послуги з міжнародного перевезення вантажу у сумі 52 597,98 грн.
Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. 
Ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Ст. 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Згідно ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). 
Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає, що вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1 Закону).
Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.
Згідно вказаних Правил, договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.
Розділом 14 Правил передбачено, що форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів (п. 14.1).
За загальним правилом, наведеним в ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як стверджує позивач і підтвердив відповідач, останній подав заявку про надання транспортних послуг з перевезення вантажу (№237 від 09.01.2025). Позивач перевіз обумовлений в заявці товар за маршрутом вул. Незалежності, 68, с. Тишківці Коломийський р-н, Івано-Франківська обл. - D 06917 Jessen (Німеччина), що підтвердив копією міжнародною товарно - транспортною накладною (СМR). За наслідками надання зазначених послуг, сторони підписали акт №01 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.01.2025 на загальну суму 52 597,98 грн (транспортні послуги - 50 093,31 грн, додаткові витрати - 2 504,67 грн). Обов`язок замовника оплатити рахунок, після отримання від виконавця повного пакету оригіналів документів, відповідач обумовив у заявці, на підставі якої здійснювалося перевезення. Факт направлення документів на адресу відповідача, позивач підтверджував описом вкладення до листа №7906901958852 від 17.03.2026, однак, як вказує позивач, відповідач залишив без уваги.
Відповідно до статей 73, 74, 81 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Слід зазначити, що в господарський процес впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням даного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Враховуючи викладене, та те, що в заявці сторони обумовили обов`язок замовника оплатити рахунок після отримання від виконавця повного пакету оригіналів документів, відповідач не спростував викладених позивачем обставин, відповідно, не довів безпідставності вимог позивача, вимога про стягнення плати за міжнародне перевезення вантажу підлягає задоволенню.
Заперечення відповідача в частині стягнення додаткових витрат у сумі 2 504,67 грн судом не приймаються, оскільки сторони без зауважень підписали акт №01 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.01.2025, яким погодили вартість транспортних послуг у сумі 50 093,31 грн та додаткових витрат у сумі 2 504,67 грн. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували погоджений сторонами розмір вартості наданих послуг або свідчили про безпідставність включення зазначених витрат до суми наданих послуг.
Клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн, слід задоволити частково, в сумі 4 000 грн, решту - залишити за позивачем.
При цьому суд врахував вимоги ст. 129 ГПК України, якою обумовлено те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, однак, врахував і позиції ВС викладені у постановах від 07.11.2019, 08.04.2020, що винесені у справах №905/1795/18 та №922/2685/19, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, позиції Європейського суду, що викладені у відповідних рішеннях (рішення у справі "East/West Alliance Limited» проти України" та у справі "Лавентс проти Латвії"), щодо необхідності при визначенні суми відшкодування, виходити з конкретних обставин справи, критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, того, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом відповідача робіт (складання позову), а відтак, суд керуючись критеріями визначеними ч. 4 ст. 126 ГПК України, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача до 4 000 грн, решту - залишити за позивачем.
В частині вимоги про стягнення з відповідача гонорару успіху у сумі 2 000 грн, слід відмовити, оскільки такі вимоги за наведених обставин, є безпідставними.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
позов задоволити.
Стягнути з ТОВ "Еко-беррі" (код ЄДРПОУ 45252288, вул. Пасічна, буд. 41, кв.28, м. Івано-Франківськ, 76008) на користь ФОП Сич Х. І. (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 52 597,98 грн (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень дев`яносто вісім гривень) - заборгованості, 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) - судового збору та 4 000 грн (чотири тисячі гривень) - витрат на правову допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200 грн (п`ять тисяч двісті гривень)  - залишити за позивачем.
В задоволенні вимоги про стягнення гонорару успіху (премії) у сумі 2 000 грн (дві тисячі гривень) - відмовити. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І. М. Скапровська