Справа №949/263/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне рішення)

08 липня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Отупор К.М.,
за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 24.11.2023-100002100. Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Під час укладення кредитного договору відповідач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації шляхом використання Системи BankID Національного банку України.
Відповідно до умов укладеного Договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3000 грн 00 коп. строком на 42 дні, до 04 січня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом визначена у розмірі 2% за один день користування протягом первинного періоду (перші 14 днів) та 2,5% за один день користування протягом наступних періодів кредитування. Видача коштів відбулася шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку відповідача.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачу. Натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування належним чином не виконав. У зв`язку з цим, станом на дату звернення до суду, у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 5940 грн 00 коп., яка складається з: 3000 грн 00 коп. – тіло кредиту, 2940 грн 00 коп. – заборгованість за процентами. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому чинним цивільним процесуальним законодавством. Відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Причини неявки суду невідомі.
Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 24 листопада 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24.11.2023-100002100. Договір укладено в електронній формі шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, прийняття ним публічної оферти та підписання Заявки і Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення). Ідентифікація відповідача відбулася через систему BankID НБУ. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні наномер, вказаний останнім, як фінансовий – 0685022619.
Відповідно до умов Заявки до кредитного договору, сума кредиту становить 3000 грн 00 коп.; строк кредитування – 42 дні з дати надання (24.11.2023); дата повернення кредиту – 04 січня 2024 року. Процентна ставка фіксована і становить 2% за кожен день користування в межах первинного періоду (14 днів) та 2,5% за кожен день протягом решти строку.
Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит наумовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5363-54XXXXXX-6704.
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором та перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 3000 грн підтверджується квитанцією системи LiqPay ID 2395437761 від 24.11.2023 про успішний переказ коштів на картку № НОМЕР_1 .
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Статтею 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Згідно зі статтею 12 Закону, моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Правова позиція щодо правомірності та чинності електронних договорів, укладених за допомогою одноразового ідентифікатора, неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, де зазначено, що підписання позичальником договору за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора (СМС-коду) підтверджує факт укладення правочину та волевиявлення сторони.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України закріплено принцип належного виконання зобов`язання, згідно з яким зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи та довідки-розрахунку про стан заборгованості, відповідач свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, внаслідок чого станом на день подання позову утворилася заборгованість у розмірі 5940 грн 00 коп. (з яких 3000 грн – сума основного боргу, 2940 грн – заборгованість за процентами).
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є арифметично правильним, відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Відповідач даний розрахунок не спростував, доказів погашення кредитної заборгованості (повністю або частково) суду не надав.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт передачі відповідачу кредитних коштів та факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 5940 грн 00 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, зважаючи на повне задоволення позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2662 грн 40 коп., що підтверджуються платіжною інструкцією № СЦ00079299 від 17.02.2026.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 207, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», заборгованість за кредитним договором № 24.11.2023-100002100 від 24 листопада 2023 року в розмірі 5940,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сорок гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи докуметнообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду К.М. Отупор