ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року	справа № 640/24060/21	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

на розгляд суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (далі також - позивач, ТОВ «АРІТЕЙЛ», Товариство, адреса: 04070, м.Київ, вул. Іллінська,8, ЄДРПОУ41135005) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2020 № 0007460708, яким до Товариства застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 20 324,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 30.09.2020 № 1450 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на перевірку від 01.10.2020 № 0010 і № 0009 контролюючим органом проведено фактичну перевірку магазину-кафетерію «КОЛО», що належить ТОВ «АРІТЕЙЛ», розташованого за адресою: Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-Г. За результатами перевірки складено акт від 05.10.2020 № 0014/1036/07/41135005, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Позивач не погоджується з визначеною контролюючим органом сумою санкції та з викладеними в акті висновками про наявність порушень, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення, позивач передусім послався на відсутність законних підстав для проведення фактичної перевірки. Вказав, що відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України на період з 18.03.2020 і до останнього календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок, крім фактичних перевірок у частині порушення вимог законодавства щодо обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Проте, як стверджує позивач, ані до початку проведення фактичної перевірки, ані під час її проведення представниками контролюючого органу не надано жодного документа, який би підтверджував, що перевірка проводиться у зв`язку з порушенням Товариством вимог законодавства у зазначеній частині, а отже відповідач не підтвердив наявність обставин, що вказували б на належні та законні підстави для проведення фактичної перевірки.
По суті виявленого порушення позивач зазначив, що висновок контролюючого органу про порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (нібито встановлено факт реалізації та зберігання товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації) суперечить фактичним обставинам справи. Наголосив, що зазначена норма передбачає альтернативні форми ведення обліку товарних запасів - на складах та/або за місцем їх реалізації, а Товариство з урахуванням особливостей своєї діяльності обрало облікову політику, за якою ведеться централізований бухгалтерський облік та зберігання первинних документів за юридичною адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 313, що підтверджується наказом генерального директора ТОВ «АРІТЕЙЛ» № 2602-Д від 26.02.2019, наданим перевіряючим під час перевірки. Облік товарних запасів на складі (розподільчому центрі) та в магазинах підтверджується видатковими накладними та накладними на внутрішнє переміщення товару, які також надавалися перевіряючим.
Позивач також вказав, що письмовий запит № 1 від 01.10.2020 «Про надання документів» складено з порушенням вимог пункту 85.4 статті 85 Податкового кодексу України, оскільки в ньому не зазначено, які саме порушення можуть підтвердити запитувані документи, та витребувано оригінали документів, тоді як контролюючий орган має право запитувати виключно копії. Попри це Товариство надало під час перевірки перелік документів, а про можливість отримати решту документів за місцезнаходженням Товариства повідомило контролюючий орган листом від 06.10.2020 № 0610. Крім того, позивач наголосив, що відомість, у якій відображено нібито встановлений факт реалізації та зберігання необлікованих товарів на суму 10 162,00 грн, до акта перевірки, отриманого Товариством, долучена не була, а її копію позивач отримав лише 16.12.2020 - після розгляду контролюючим органом заперечень на акт, що позбавило Товариство права доведення відсутності його вини.
Щодо розміру санкції позивач зазначив, що зі змісту розрахунку штрафних санкцій неможливо встановити, на які саме норми права посилається відповідач, оскільки одні норми (пункти 6, 7 статті 17 Закону) передбачають штраф у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а інші (стаття 20 Закону) - у подвійній вартості товару, при цьому базою нарахування штрафної санкції за статтею 20 Закону є вартість необлікованого товару, тоді як переліку та вартості товарів, які нібито не обліковані, позивачу надано не було.
На підтвердження своєї правової позиції позивач послався на сталу практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16, від 09.04.2019 у справі № 804/8017/16, від 08.08.2019 у справі № 804/6009/14, від 19.03.2019 у справі № 803/777/17, від 24.04.2020 у справі № 803/1676/16, від 30.04.2020 у справі № 810/2733/15, а також на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 у справі № 640/13961/20, прийняту за результатами розгляду аналогічного спору між тими самими сторонами. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 03.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження судді Львівського окружного адміністративного суду Карп`як О.О.
Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Наполягав на правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, зазначивши, що працівниками контролюючого органу на підставі наказу від 30.09.2020 № 1450 та направлень на перевірку від 01.10.2020 № 0009 і № 0010 проведено фактичну перевірку магазину-кафетерію «Коло», за результатами якої встановлено порушення пунктів 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме - виявлено факт продажу алкогольних напоїв в асортименті п`ятнадцяти найменувань, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання згідно з відомостями. На письмовий запит працівників контролюючого органу жодних документів, які підтверджують облік зазначених товарів за місцем їх реалізації, у ході проведення перевірки надано не було.
Відповідач зазначив, що згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, статтею 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків, а підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу передбачено її проведення у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Наголосив, що контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, наказ про призначення перевірки реалізовано шляхом фактичного допуску посадових осіб до перевірки, а виявлене порушення підтверджене зібраними матеріалами. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач підтримав раніше викладену правову позицію, повторно наголосивши, що ним здійснюється належне ведення бухгалтерського обліку товарних запасів як на складі (розподільчому центрі), так і за місцем ведення бухгалтерського обліку, що підтверджено видатковими накладними та товарно-транспортними накладними на переміщення товарів, копії яких надано як додатки до позовної заяви. Позивач також зазначив, що відповідач не спростував наявності законних підстав для проведення фактичної перевірки з огляду на дію мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, та послався на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 у справі № 640/13961/20, якою за аналогічним спором між тими самими сторонами задоволено позовні вимоги ТОВ «АРІТЕЙЛ».
Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41135005) є юридичною особою, зареєстрованою в установленому порядку, яка здійснює торгівлю товарами широкого асортименту через власну мережу продовольчих магазинів у м. Києві та Київській області.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 30.09.2020 № 1450 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на перевірку від 01.10.2020 № 0009 і № 0010 посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку магазину-кафетерію «КОЛО», що належить ТОВ «АРІТЕЙЛ», розташованого за адресою: Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-Г.
За результатами перевірки складено акт від 05.10.2020 № 0014/1036/07/41135005, у якому зафіксовано порушення позивачем пунктів 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме - реалізацію та зберігання товарів (алкогольних напоїв в асортименті п`ятнадцяти найменувань), які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання, на загальну вартість 10 162,00 грн згідно з відомістю, що є додатком до акта.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.10.2020 № 0007460708, яким до Товариства на підставі статті 20 зазначеного Закону застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі подвійної вартості необлікованих товарів - 20 324,00 грн.
Судом установлено, що згідно з наказом генерального директора ТОВ «АРІТЕЙЛ» № 2602-Д від 26.02.2019 «Про зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку» первинні документи та регістри бухгалтерського обліку Товариства зберігаються за його юридичною адресою (місцем ведення бухгалтерського обліку): м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 313. Наказ надавався перевіряючим під час перевірки разом із відповіддю на запит № 1 (лист від 02.10.2020 № 0210).
Із матеріалів справи вбачається, що облік товарних запасів на складі (розподільчому центрі) та в магазинах Товариства підтверджується видатковими накладними на постачання товару та накладними на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей між структурними підрозділами ТОВ «АРІТЕЙЛ», копії яких надано позивачем як додатки до позовної заяви та які містяться у матеріалах справи. Листом від 06.10.2020 № 0610, направленим до контролюючого органу в межах строку проведення перевірки, Товариство повідомило про можливість отримати необхідні документи за місцем їх зберігання та за місцем ведення бухгалтерського обліку.
Судом також установлено, що відомість, у якій відображено факт реалізації та зберігання необлікованих товарів на суму 10 162,00 грн, до примірника акта перевірки, отриманого ТОВ «АРІТЕЙЛ», долучена не була, що підтверджується листом Головного управління ДПС України у Київській області від 07.10.2020 № 29446/10/10-36-07-06-12 «Про надсилання акту». Копію зазначеної відомості позивач отримав лише 16.12.2020, тобто після розгляду контролюючим органом заперечень на акт перевірки.
Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами та по суті сторонами не заперечуються.
Не погоджуючись із висновками акта перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Спірні правовідносини щодо ведення обліку товарних запасів та відповідальності за його порушення врегульовані Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із наведеного вбачається, що пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачає альтернативні (варіативні) форми ведення обліку товарних запасів - на складах, або за місцем їх реалізації, або на складах та за місцем реалізації, і не містить імперативного припису щодо обов`язкового ведення обліку товарних запасів виключно за місцем їх реалізації. Кожен із цих способів обліку є законним за умови дотримання встановленого законодавством порядку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно з частиною п`ятою статті 8 цього Закону підприємство самостійно, з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, обирає форму бухгалтерського обліку, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського обліку, затверджує правила документообороту. Облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку (стаття 6 Закону № 265/95-ВР).
Аналіз наведених норм у сукупності свідчить, що облік товарних запасів є категорією бухгалтерського обліку, а тому порядок його ведення визначається законодавством, що регулює порядок ведення бухгалтерського обліку. Фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до суб`єкта господарювання лише у тому випадку, коли він фактично не веде обліку товарів або веде його з порушенням установленого порядку. Сама по собі відсутність на момент проведення перевірки первинних документів безпосередньо за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не свідчить про неналежне ведення обліку товарних запасів і не є підставою для застосування зазначеної фінансової санкції.
Наведене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. Так, у постанові від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16 Верховний Суд зазначив, що фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли така особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку; сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 804/8017/16, у якій зазначено, що факт відсутності первинних документів у місці реалізації товарів не доводить складу порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, оскільки не свідчить про те, що суб`єктом господарювання не ведеться облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Верховним Судом при цьому враховано, що належне ведення бухгалтерського обліку товарних запасів на складі та в магазині може підтверджуватися накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на переміщення товарів. Такий самий підхід послідовно застосовано у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 804/6009/14, від 19.03.2019 у справі № 803/777/17, від 24.04.2020 у справі № 803/1676/16 та від 30.04.2020 у справі № 810/2733/15.
Суд також враховує, що обґрунтованість застосованої до ТОВ «АРІТЕЙЛ» фінансової санкції за аналогічних фактичних обставин (за наслідками фактичної перевірки того самого суб`єкта господарювання щодо необлікованих за місцем реалізації алкогольних напоїв) вже була предметом судового розгляду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 у справі № 640/13961/20 задоволено позов ТОВ «АРІТЕЙЛ» та скасовано податкове повідомлення-рішення, прийняте за подібних підстав, з тих мотивів, що позивач підтвердив ведення у встановленому законом порядку обліку товарних запасів на складі та за місцем їх реалізації видатковими накладними та товарно-транспортними накладними на переміщення товарів, а доводи контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР не знайшли свого підтвердження.
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд виходить із того, що обов`язок доведення правомірності свого рішення у справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень покладено на відповідача (частина друга статті 77 КАС України). У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, крім випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АРІТЕЙЛ» здійснює централізований бухгалтерський облік та зберігання первинних бухгалтерських документів за юридичною адресою відповідно до наказу № 2602-Д від 26.02.2019, наданого перевіряючим під час перевірки. Ведення обліку товарних запасів на складі (розподільчому центрі) та в магазинах Товариства, у тому числі спірних алкогольних напоїв, підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними на постачання товару та накладними на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей між структурними підрозділами позивача. Зазначені первинні документи оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і належність та достовірність цих документів відповідачем не спростовано.
Законодавством не передбачено обов`язку суб`єкта господарювання зберігати за місцем знаходження господарської одиниці (місцем реалізації товару) оригінали первинних документів щодо придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку. Відтак відсутність таких документів безпосередньо в магазині на момент фактичної перевірки, за умови належного обліку товарів, не свідчить про неналежне ведення позивачем обліку товарних запасів.
Крім того, суд враховує, що відомість, у якій відображено вартість нібито необлікованих товарів (10 162,00 грн) та яка стала підставою для визначення розміру санкції, до примірника акта перевірки, отриманого позивачем, долучена не була, а її копію позивач отримав лише 16.12.2020 - після розгляду контролюючим органом заперечень на акт. Тим самим позивача було фактично позбавлено можливості надати обґрунтовані заперечення щодо переліку та вартості товарів, які контролюючий орган вважав необлікованими, під час розгляду матеріалів перевірки, що є порушенням права платника податків на участь у розгляді матеріалів перевірки та захист своїх інтересів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факту реалізації позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а отже - не довів наявності складу порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР та, відповідно, матеріально-правових підстав для застосування до Товариства фінансової санкції, передбаченої статтею 20 цього Закону.
З огляду на наведене оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.10.2020 № 0007460708 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення з підстав недоведеності самого факту порушення, іншим доводам сторін (зокрема щодо наявності підстав для проведення фактичної перевірки в умовах дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, порядку складення запиту про надання документів та правильності розрахунку розміру санкції) суд окремої оцінки не надає, оскільки їх дослідження не може вплинути на висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04) зазначив, що національні суди мають викладати мотиви, на яких ґрунтуються їхні рішення, однак ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може бути різним залежно від характеру рішення і має визначатися з урахуванням обставин справи. Суд, вирішуючи спір, надав відповідь на ті доводи учасників справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи; решта доводів не спростовує наведених судом висновків.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. З огляду на задоволення позову сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 74, 77, 90, 139, 241--246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.10.2020 № 0007460708.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у сумі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна