ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/307/26  Номер провадження 33/814/812/26 | Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., із секретарем – Плаксюк І.Ю., 
за участі: 
захисника – адвоката Максименко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2026 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665, 60 грн. в дохід держави.
Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 07.02.2026 року, о 17.47 год., на 167 км. автодороги „Київ-Харків-Довжанський”, керував автомобілем „DAF”, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок пальців рук, нечітка мова). Огляд на стан сп`яніння проводився у КП „Пирятинська міська лікарня ”. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9(а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Про місце, дату та час розгляду справи ОСОБА_1 належним чином повідомлений не був. Розгляд справи проведено за його відсутності, що свідчить про неповноту судового розгляду. Крім того, копію постанови за результатом розгляду справи не отримував.
До вказаної апеляційної скарги захисник Максименко Ю.П. внесла доповнення, в яких вказує, що ПДР України ОСОБА_1 не порушував, а тому у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинення транспортного засобу. 
Крім того, захисник заперечує наявність у ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння. 
Медичний огляд проведено з порушенням нормативно-правових актів, оскільки лікар дійшов висновку про стан сп`яніння без проведення лабораторних досліджень. У матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Висновок щодо результатів огляду на стан сп`яніння складено із порушенням положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оскільки у ньому не зазначено, додатком до якого протоколу він є. При цьому, вказаний висновок не відповідає встановленій формі. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання, у судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив. 
Заслухавши захисника Максименко Ю.П., яка підтримала подану апеляційну скаргу, із внесеними до неї доповненнями, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок пальців рук, нечітка мова). Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі. 
Факт сп`яніння ОСОБА_1 встановлено Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 07.02.2026 року.
На наявному в матеріалах справи відеозаписі відображається момент, коли працівники поліції виявили вантажний автомобіль автомобілем „DAF”, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу працівників поліції пройти огляд на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд у медичному закладі. Результат проходження огляду виявився позитивний.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я від 09.11.2015 року №1452 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
З огляду на положення п.9 Розділу ІІІ Інструкції лабораторні дослідження в закладах охорони здоров`я проводяться із використанням вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, функціонування яких підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Використання лікарем спеціального технічного засобу „драгер”, з урахуванням норм п.9 Розділу ІІІ Інструкції, і є одним із видів лабораторних досліджень, що проводяться з метою виявлення в особи стану алкогольного сп`яніння.
При цьому, всупереч твердженню захисника, відібрання у особи, що оглядається, біологічного матеріалу для визначення стану алкогольного сп`яніння не є обов`язковим. 
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 бажав пройти повторний огляд на стан сп`яніння не свідчать про помилковість висновку місцевого суду.
Так, огляд проводився уповноваженою особою, яка на власний розсуд, керуючись відповідними нормативними актами, визначала обсяг і методи дослідження. 
Крім того, перед початком проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу, лікарем було роз`яснено принцип дії газоаналізатора „драгер”, надано для огляду одноразовий мундштук на предмет герметичності упаковки та встановлено його до спеціального отвору технічного засобу,. Результат проходження огляду виявився позитивний. При цьому, як вбачається із відео, ОСОБА_1 факт вживання алкогольних напоїв не заперечував, а результати огляду не оскаржував. Зауважень та заперечень щодо некоректної роботи газоаналізатора від ОСОБА_1 не надходило.
Відповідно до п.п. 15, 16 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду.
Як вбачається з матеріалів справи, проведення огляду було запропоновано ОСОБА_1 лікарем закладу охорони здоров`я. ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора „драгер”, результат якого виявився позитивним. За результатами огляду було складено висновок на відповідному бланку, встановленої форми, який підписано лікарем, скріплено його печаткою та печаткою медичної установи. Тому, підстав вважати, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складено з порушенням положень Інструкції, немає. 
Безпідставними та нічим непідтвердженими є і доводи про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, оскільки такі доводи є спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
З відеозапису вбачається, що працівники поліції виявили автомобіль „DAF”, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у нерухомому стані на проїзній частині автодороги „Київ-Харків-Довжанський”, поза межами населеного пункту, на відкритій місцевості. За кермом транспортного засобу перебував саме  ОСОБА_1 , особу якого працівниками поліції було встановлено згодом. На відео чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 перебував у салоні авто на місці для водія, в цей час двигун автомобіля був запущений та працював на холостому ходу. 
Будь-якої об`єктивної інформації про те, хто, крім нього, міг перебувати за кермом транспортного засобу, поліцейським ОСОБА_1 не надав. При цьому, під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 факт перебування за кермом транспортного засобу не заперечував. Інших осіб у транспортному засобі не було.
Більше того, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі реєстраційних документів на транспортний засіб. 
З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи захисника про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував та вважає їх способом захисту з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності.
Крім того, з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час спілкування працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок пальців рук, нечітка мова).
Тому, твердження апелянта про відсутність ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , є необгрунтованими. При цьому, перелік ознак алкогольного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 , також було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відсутність у матеріалах справи направлення водія на медичний огляд не спростовує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а навпаки, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі та був доставлений до закладу охорони здоров`я. Крім того, як вбачається із відео, огляд ОСОБА_1 було проведено лікарем на підставі направлення на проходження огляду, яке працівник поліції передав особисто.
Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.
Протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КпАП України уповноваженою на те особою. Фактичні обставини правопорушення конкретизовано, викладено вірно і в правильній формі, вказано всю необхідну інформацію. Під час складання протоколу істотних порушень, що тягли б за собою визнання доказів недопустимими, працівниками поліції допущено не було. 
Тому посилання щодо недоведеності вини  ОСОБА_1 , а також допущення порушень в ході складання протоколу та розгляду справи в місцевому суді є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Твердження захисника про суворість накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Положеннями ч.2 ст.30 цього ж Кодексу визначено, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Санкція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Вказані вимоги Закону суддею першої інстанції дотримано в повному обсязі, стягнення накладено у відповідності з приписами ст.33 КпАП України,  у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують відповідальність.
Крім того, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху – водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Таким чином, вважаю, що застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Суддя Л.В. Нізельковська