ЄУН 193/1310/26
Провадження 2/193/848/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

15 вересня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Томинця О. В.,
за участі секретаря судового засідання Оселедець О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:
І. Стислий виклад позиції позивача.
04.08.2026 позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду через свого представника - адвоката Мудраченка В.М. з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказала, що 15.10.2002 її свекруха, ОСОБА_3 , придбала за домашньою угодою для спільного проживання її сина ОСОБА_4 з позивачкою, на той час фактично як подружжя, але без реєстрації шлюбу, житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Шлюб позивачка та ОСОБА_4 зареєстрували 23.04.2004.
Оселившись у подарованому будинку ще у 2003 році, вони за власний кошт та власними силами з чоловіком зробили ремонт, відремонтували господарчі споруди. У подальшому завели власне підсобне господарство, зокрема розводили птицю та худобу, вирощували городину на присадибній ділянці домоволодіння, тощо. Також сплачували кошти за користування природнім газом, електроенергією, земельний податок та інші послуги.
У вказаному будинку за час спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 , 2004 р.н., ОСОБА_6 , 2005 р.н. та ОСОБА_7 , 2008 р.н.
У зв`язку з збройною агресією РФ проти України, чоловіка позивачки, ОСОБА_4 , 27.09.2025 було призвано на військову службу до лав ЗСУ у зв`язку з загальною мобілізацією.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув під час виконання бойового завдання з захисту України проти РФ. 
Після загибелі чоловіка позивачка продовжує проживати у вказаному будинку.
Посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_2 відкрито, добросовісно та безперервно з 2003 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за нею право власності на цей будинок за набувальною давністю.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
05.08.2026 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.85).
У підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не з`явилися, від представника надійшла письмова заява про можливість розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити.
Відповідач, Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, та третя особа без самостійних вимог, Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації", явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, втім направили до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності своїх представників. Не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки учасники судового засідання не з`явились, згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, тобто 15.09.2026.
ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 23.04.2004 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 від 23.04.2004 видане ВРАЦС Софіївського РУЮ у Дніпропетровській області (а.с.64).
Як видно з довідок виконкому Софіївської селищної ради від 09.01.2026, позивачка ОСОБА_2 з 02.01.2003 проживала без реєстрації разом зі своєю сім`єю: чоловіком ОСОБА_4 , дітьми ОСОБА_5 , 2004 р.н., ОСОБА_9 , 2005 р.н. та ОСОБА_10 , 2008 р.н., у житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вказаному помешканні позивачка була зареєстрована незадовго після укладення шлюбу – 03.06.2004. До теперішнього часу у цьому будку продовжують проживати позивачка разом зі своїм сином ОСОБА_10 , 2008 р.н. (а.с.62,63,66,69).
Вказані відомості також підтверджується даними із витягів книг погосподарського обліку за 2001-2025рр., де господарем цього домоволодіння увесь цей період значився ОСОБА_4 , чоловік позивачки (а.с.74-80).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (загинув) у бою під час надання відсічі збройної агресії РФ проти України (а.с.71,73).
Як видно з довідки Софіївського відділення КП "Криворізьке районне БТІ" ДОР від 05.01.2026 № 304, станом на 31.12.2013 право власності на цей житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_11 за р/№1-135-68 на підставі договору купівлі-продажу за р./№42 від 05.07.1990 (а.с. 6).
Між тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 25.03.1992 за р./№54, ОСОБА_11 продала цей будинок ОСОБА_12 , який за умовами цього договору вимог ст. 227 ЦК УРСР не виконав і договір у БТІ не зареєстрував (а.с.54).
У матеріалах справи мається розписка, датована 15.10.2002, згідною якою вказаний будинок ОСОБА_12 продав ОСОБА_13 , тобто свекрусі позивачки (а.с.56-57). 
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів, відомості щодо реєстрації цього будинку відсутні (а.с.7) 
На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 09.01.2026 та проведено оцінку майна на будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м., загальною вартістю 245 800,00 гривень (а.с. 8-12, 13-53).
IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) роз`яснила, що набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме:
- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;
- законність об`єкта володіння;
- добросовісність заволодіння чужим майном;
- відкритість володіння; безперервність володіння;
- сплив установлених строків володіння;
- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001.
Окрім того, викладена у ч.3 ст.397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що відповідач Софіївська селищна рада визнала позовні вимоги ОСОБА_2 , суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. 
За змістом положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
З наведених обставин суд вважає, що позивачка ОСОБА_2 з 2003 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за позивачкою права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.
Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.
Керуючись ст.200, 206, 259, 263-265, 268,354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв. м, житловою площею 18,4 кв. м, вартістю 245 800 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ: 41053148, місце розташування: бульвар Шевченка, 19, сел. Софіївка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, 53100;
Третя особа: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації", код ЄДРПОУ: 03341799, місце розташування: вул. Лікарняна, 78/8, сел. Софіївка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, 53100.
Повний текст рішення суду складено 15.09.2026.

Суддя         О. В. Томинець