Справа № 643/4917/26
Провадження № 2-о/643/210/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Мельникової І.Д.,
за участю секретаря Шалі А.В.,
представника заінтересованої особи Калінової А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:
Представник заявника Шеліпова Юлія Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. 
В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків. З моменту народження та до 5-ти років заявник разом з батьками проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом родиною переїхали до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . По досягненню 16-річного віку був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , оформленим 05.08.1986 року ВВС Московського РВК м. Харкова. З грудня 1988 року по 1990 рік проходив службу в лавах радянської армії в м. Уфа. Після проходження служби повернувся до м. Харків, та проживав в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжив працювати на комбінаті «Юженерготеплоізоляція». На комбінаті заявник працював до грудня 1992 року, потім його відправили у відрядження до м. Воронеж. Проте, архівна інформація про факт роботи заявника за даний період не була передана до КП «Міський архів». 10.03.2025 року заявник звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з письмовою заявою про перевірку своєї належності до громадянства України, з метою подальшого документування паспортом громадянина України. Заявник ніколи не отримував та не має жодного паспортного документу, окрім паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Заявнику було надано письмову відповідь із зазначенням про необхідність подання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. 
Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, викликались належним чином. 03.09.2026 до суду надійшла заява представника заявника про розгляд справи за відсутності заявника та його представника.
Представник заінтересованої особи у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви.
Суд, дослідивши надані копії доказів в їх сукупності, встановив наступне.
Заявник, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків.
Згідно відповіді на адвокатський запит ГУ ДМС України в Харківській області за архівними обліками був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , оформленим 05.08.1986 року ВВС Московського РВК м. Харкова.
Згідно відповіді КП «Житлокомсервіс» за вих. № 9804/2/07-05 від 08.10.2024 року в архівних облікових документах, які находяться на зберіганні в КП «Житлокомсервіс», виявлено картку реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб форму А на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 за період з 29.06.1994 по 25.11.1994. Зазначено, що іншої інформації в КП «Житлокомсервіс» немає.
Згідно відповіді КП «Міський архів» на адвокатський запит № Ч-5 від 07.02.2025 року надано підтвердження стажу ОСОБА_1 в Комбінаті «Юженерготеплоізоляція» за період з 08 серпня 1988 по грудень 1988 року, та з 08 вересня 1994 по 09 листопада 1994.
Згідно відповіді на адвокатський запит від 25.09.2024 Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України станом на 25.09.2024 року за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ЄІС МВС, перераховані судимості ОСОБА_1 починаючи з 25.03.1993 року.
Згідно відповіді на адвокатський запит ГУ ДМС України в Харківській області від 08.05.2025 року факт постійного проживання ОСОБА_1 в Україні станом на 24.08.1991 або проживання станом на 13.11.1991 року, не підтверджується.
Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (далі Закон) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом про громадянство проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону про громадянство).
У судовому засіданні 21.07.2026 року свідок ОСОБА_2 повідомила, що перебувала у шлюбі з батьком заявника, ОСОБА_3 , має спільну з ним дитину. У подальшому шлюб було розірвано, ОСОБА_3 уклав новий шлюб, однак між ОСОБА_2 та батьком заявника зберігались дружні відносини. Свідок повідомила, що заявник ОСОБА_1 проживав спільно з матір`ю, відвідував свідка, заходив в гості до неї. В1991 році ОСОБА_1 проживав в Україні, кудись виїжджав, а як приїжджав так і заходив в гості. Бувало декілька місяців його не бачила, однак не було такого, щоб вони не бачились роками. 
Покази свідка ОСОБА_2 суд не приймає до уваги, оскільки свідок чітко не зазначила, що заявник станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року проживав на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Беручи до уваги вищевикладене, а саме недоведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене вище, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 263, 265, 294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 17.09.2026.
Суддя І.Д. Мельникова