Провадження № 2/712/3640/26
Справа № 712/5694/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.
з участю адвоката – ЯРЕСЬКО Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»» (адреса: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри 21/1) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.09.2020 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про надання кредиту № 4008840. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 4008840 від 29.09.2020, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.
Відповідач уклав Кредитний договір № 4008840 від 29.09.2020 із ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 600 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
29.10.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладений Договір факторингу №29/10-2025 («Договір факторингу-1»). 
31.10.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу №ДФ-31102025 («Договір факторингу-2»). 
Згідно Договору факторингу-1 від 29.10.2025 року та Договору факторингу-2 від 31.10.2025 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4008840 від 29.09.2020 року.
Таким чином, сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») є документально підтвердженою, яка обґрунтованою та становить 52 516 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту – 7 600 грн.; заборгованість за відсотками – 44 916 грн.
Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ " ФК «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором від 29.09.2020 року у розмірі 52 516 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. та 6 000 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалою від 06 травня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
21.05.2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.
29.05.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.
Адвокат відповідача Яресько Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 8 380 грн. 60 коп., в іншій частині позовних вимог просив відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 
Судом встановлено, що 29.09.2020 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про надання кредиту № 4008840. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 4008840 від 29.09.2020, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.
Відповідач уклав Кредитний договір № 4008840 від 29.09.2020 із ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 600 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
29.10.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладений Договір факторингу №29/10-2025 («Договір факторингу-1»). 
31.10.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу №ДФ-31102025 («Договір факторингу-2»). 
Згідно Договору факторингу-1 від 29.10.2025 року та Договору факторингу-2 від 31.10.2025 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4008840 від 29.09.2020 року.
Позивач у позовній заяві вказав, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, а тому у Боржника утворилась заборгованість 52 516 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту – 7 600 грн.; заборгованість за відсотками – 44 916 грн., про що надано розрахунок заборгованості.
У поданому відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що не заперечує, що 29.09.2020 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ним було укладено Кредитний договір. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору сума кредиту складає 7 600 грн. Строк дії Договору встановлюється з Дати укладення Договору 29.09.2020 року до Кінцевої дати виконання Договору 27.04.2021 року (включно). Орієнтовна загальна вартість кредиту за Загальними умовами кредитування — 11481,40 грн; загальні витрати за кредитом за Загальними умовами кредитування — 3881,40 грн. При цьому, позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість у загальному розмірі 52516 грн, із яких: 7600,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 44916,00 грн — заборгованість за процентами. Водночас, заявлена Позивачем сума процентів є необґрунтованою та такою, що не відповідає погодженим сторонами умовам Кредитного договору. Такий розмір процентів не був погоджений Відповідачем ані у Кредитному договорі, ані у Паспорті споживчого кредиту, ані у Графіку платежів, а тому не може вважатися належно доведеним та обґрунтованим. Окрім того, проценти нараховувалися після 27.04.2021 року, тобто після закінчення строку дії Кредитного договору, а саме з 28.04.2021 року по 27.05.2021 року включно. При цьому, згідно вимог чинного законодавства право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Отже, нарахування ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» процентів після спливу строку кредитування, а саме після 27.04.2021, є протиправним. Відповідач частково визнає наявність заборгованості за Кредитним договором виключно в межах погодженої сторонами загальної вартості кредиту за Загальними умовами кредитування, з урахуванням фактично здійснених Відповідачем платежів. Відповідно до п. 1.7.3 Кредитного договору та Паспорта споживчого кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту за Загальними умовами кредитування становила 11481,40 грн, з яких: 7600,00 грн — сума кредиту; 3881,40 грн — загальні витрати за кредитом. Водночас Відповідачем 29.10.2020 року було здійснено оплату за Кредитним договором у загальному розмірі 3100,80 грн. Отже, реальний розмір заборгованості, який визнається Відповідачем, становить: 11481,40 грн – 3100,80 грн = 8380,60 грн. Таким чином, Відповідач визнає позовні вимоги лише в межах 8380,60 грн, оскільки саме ця сума відповідає погодженій сторонами загальній вартості кредиту з урахуванням здійснених платежів. Вимоги Позивача про стягнення заборгованості понад зазначену суму є необґрунтованими, а тому в цій частині просив відмовити.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами 4 та 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним..
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За правилами ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Як вбачається з матеріалів справи, зазначений кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Зокрема, у зазначеному кредитному договорі, сторони погодили суму договору, строк дії договору, процентну ставку за користування кредитом.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи кредитного договору, такий підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Товариство свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконав своїх зобов`язань та не погасив кредитну заборгованість. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права вимоги грошової вимоги на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до боржника ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку.
Отже, судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у ньогої утворилася заборгованість за основним боргом у розмірі 7 600 грн., що фактично не заперечується відповідачем у зв`язку з чим, суд вважає, задовольнити позовні вимоги в цій частині.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 44 916 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
До пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Нараховані та пред`явлені до стягнення проценти з користування кредитом в розмірі 44 916 грн., практично в 6 разів перевищують розмір заборгованості тілом кредиту – 7 600 грн.
Суд вважає, що умова договору щодо нарахування процентів в такому розмірі є непропорційно високою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020р., 910/719/19 від 19.05.2020р. та №363/1834/17 від 13.07.2022р. та №910/12876/19 від 01.06.2021р.
Суд погоджується з доводами представника відповідача, які викладені у поданому до суду відзиві на позовну заяву, що проценти за користування кредитом, заявлені до стягнення позивачем, є несправедливими, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
З огляду на вище викладене, оскільки відповідачем не заперечується факт підписання договору та отримання кредитних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів у відповідності до умов кредитного договору підлягають частковому задоволенню.
З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованих позикодавцем процентів до розміру прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 7 600 грн, що на думку суду є розумним та пропорційним наслідком несвоєчасної сплати боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд враховує, що згідно платіжної інструкції, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Для визначення частки, яка підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог позивача, суд виходить з наступного: 15 700 грн. (сума, що підлягає стягненню) / 52516 грн. (сума заборгованості, яка була заявлена позивачем) х 2662,40 грн. (сплачений судовий збір) = 770 грн. 59 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС».
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги 02.01.2026 року; Акт наданих послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 27.03.2026 року; згідно яких вартість наданих правових та юридичних послуг становить 6 000 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспіврозмірними та не пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, у зв`язку з чим вважає за можливе зменшити розмір витрат на оплату послуг адвоката до 2 000 грн.
Крім того, відповідачем заявлена вимога про стягнення з позивача витрат з надання правничої допомоги в розмірі 10 000 гривень.
У даній справі представництво інтересів відповідача здійснював адвокат Яресько Т.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.05.2026 №26111. Відповідно до п.3.1 Договору Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін. 
19.05.2026 року між Відповідачем та адвокатом Яресько Т.В. було укладено Додаток №1 до Договору, яким визначено порядок надання правничої (правової) допомоги по даній справі, розмір та порядок її оплати. 
Відповідно до Додатку №1 до Договору Вартість послуг за домовленістю Сторін складає фіксований Гонорар в розмірі 10 000 грн.
Відповідач дійсно отримав правову допомогу, а тому не викликає сумнівів, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.
Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені частково, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.12-13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, суд – 
В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС», код ЄДРПОУ 43657029, заборгованість за кредитним договором № 4008840 від 29.09.2020 року у розмірі 15 200 грн., судовий збір у розмірі 770 грн. 59 коп. та 2 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 17 970 грн. 59 коп.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС» на користь ОСОБА_1  понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: 

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2026 року.