ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ОКРЕМА ДУМКА
судді Шаповала Дмитра
до Постанови Західного апеляційного господарського суду
від 30.06.2026 у справі № 914/1901/16(914/736/25)

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1901/16(914/736/25)	

Не погоджуючись із мотивами та результатом ухвалення Постанови Західного апеляційного господарського суду за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «Едельвейс-фарм» на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі № 914/1901/16(914/736/25), якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, а зазначене рішення – без змін, у порядку ч. 3 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України письмово викладаю окрему думку, яка полягає у такому.

1. ВСТУП
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ТОВ «Едельвейс-фарм», перед судом апеляційної інстанції постало питання, чи є ТОВ «Рентал Консалтинг» добросовісним набувачем спірного нерухомого майна (частки площею 434,7 кв.м, утвореної внаслідок поділу первісного об`єкта площею 3558,8 кв.м), яке первісно вибуло з володіння банкрута на аукціоні від 15.12.2017 у межах справи про банкрутство, результати якого згодом були визнані недійсними, а отже – чи підлягає це майно витребуванню на користь позивача в порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу України.
Ухвалюючи постанову, колегія суддів виходила, зокрема, з того, що:
1) переможець недійсного аукціону, ОСОБА_1 , вніс придбане майно до статутного капіталу ТОВ «Інтер Карго Україна» (яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Євро Авто Логістика»); докази заінтересованості цього товариства стосовно боржника в матеріалах справи відсутні;
2) ТОВ «Інтер Карго Україна» відчужило майно ТОВ «Лаксар»; хоча ТОВ «Лаксар» і є заінтересованою особою стосовно боржника, воно набуло майно від особи, яка не перебувала у правовому зв`язку ні з банкрутом, ні з його ліквідатором;
3) ТОВ «Лаксар», поділивши майно на окремі об`єкти, відчужило один із них (434,7 кв.м) на користь ТОВ «Рентал Консалтинг» за договором від 24.06.2021;
4) сам по собі подальший правовий зв`язок ТОВ «Рентал Консалтинг» із ліквідатором банкрута чи окремими посадовими особами не свідчить про недобросовісність набуття відповідачем спірного майна та не спростовує того, що його попередній власник (ТОВ «Лаксар») набув це майно від особи, яка не була пов`язана з банкрутом;
5) на момент придбання майна відомості про права інших осіб чи обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні, а доказів обізнаності ТОВ «Рентал Консалтинг» про такі права позивачем не надано;
6) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 908/976/19 та на темпоральний критерій, колегія дійшла висновку, що витребування майна в добросовісного набувача суперечитиме статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд першої інстанції, з яким погодилася колегія суддів, виснував, що наведені скаржником обставини в сукупності не є достатніми для визнання ТОВ «Рентал Консалтинг» недобросовісним набувачем. Вважаю, що за результатами аналізу, викладеного нижче, довід скаржника про недобросовісність відповідача, навпаки, знайшов своє підтвердження.
2. ПІДСТАВИ НЕЗГОДИ
2.1. Щодо пов`язаності та добросовісності ТОВ «Інтер Карго Україна» (нині – ТОВ «Євро Авто Логістика»)
Наявні в матеріалах справи докази, на мою думку, можуть свідчити про пов`язаність цього товариства стосовно боржника. Зокрема, інтереси ТОВ «Інтер Карго Україна» під час реєстрації права власності на спірне майно представляв за довіреністю від 23.01.2018 ОСОБА_2 – колишній керівник боржника (до 28.07.2016), тобто особа, яка охоплюється прямо названою в законі категорією «керівник боржника» і, відповідно, є заінтересованою особою стосовно боржника. Ця ж особа раніше, за довіреністю від 15.12.2017, представляла інтереси ОСОБА_1 під час реєстрації права власності на це саме майно. Саме ОСОБА_2 , діючи від імені ТОВ «Інтер Карго Україна» як продавця, уклав договори купівлі-продажу спірного майна з ТОВ «Лаксар» 09.02.2018, покупця за якими представляла інша заінтересована особа – ОСОБА_3 . Наведена сукупність обставин, на мою думку, є достатньою для висновку про наявність обґрунтованих підстав для ствердної відповіді на питання про пов`язаність ТОВ «Інтер Карго Україна» стосовно боржника, а тому висновок про недоведеність такої пов`язаності, зроблений на підставі оцінки лише одного вужчого доводу (видачі довіреності, взятої ізольовано від інших обставин), вважаю помилковим.
Крім того, відповідно до підходу Великої Палати Верховного Суду, згідно з яким добросовісність (недобросовісність) набувача повинна досліджуватися послідовно щодо кожного набувача в ланцюгу набувачів (постанова від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, пункти 10.79– 10.81), суди мали дослідити не лише питання пов`язаності, а й питання добросовісності ТОВ «Інтер Карго Україна» окремо, чого зроблено не було. Це питання мало бути предметом дослідження з огляду на те, що інформація про оспорення результатів аукціону містилася в ЄДРСР ще з грудня 2017 року – тобто до того, як 31.01.2018 ОСОБА_1 вніс спірне майно до статутного капіталу цього товариства.
При цьому вважаю, що сам факт продажу спірного майна на аукціоні, проведеному в процедурі банкрутства уповноваженими на це суб`єктами та спеціально призначеному, як зазначає й сама колегія суддів, для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, не знімає з наступного набувача цього майна необхідності проявити обачність при його придбанні. Сама по собі форма відчуження майна через аукціон не створює презумпції добросовісності дій усіх подальших учасників обороту цього майна і не виключає необхідності перевірки не лише Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а й Єдиного державного реєстру судових рішень. Призначення відповідної процедури забезпечувати законність продажу хоч й покликане унеможливити шахрайські чи зловживальні дії, однак те, що в цій справі результати аукціону в подальшому були визнані недійсними у судовому порядку, свідчить, що така мета в конкретному випадку досягнута не була, а тому саме по собі посилання на те, що спірне майно первісно було продане на аукціоні в процедурі банкрутства, не могло усувати сумніви щодо добросовісності попередніх і подальших набувачів цього майна.
2.2. Щодо пов`язаності ТОВ «Лаксар»
Заінтересованість ТОВ «Лаксар» стосовно боржника визнана й самою колегією суддів (через директора Попову Т.І. – колишнього головного бухгалтера банкрута). Цей висновок не заперечую; наголошую лише, що це – ще одна встановлена ланка ланцюга правочинів, пов`язана з боржником, крізь яку пройшло спірне майно, перш ніж потрапити до ТОВ «Рентал Консалтинг».
2.3. Щодо пов`язаності та добросовісності ТОВ «Рентал Консалтинг»
На відміну від ТОВ «Інтер Карго Україна», заінтересованість самого ТОВ «Рентал Консалтинг» стосовно боржника в цій справі не потребує додаткового обґрунтування, адже суд першої інстанції підставно зазначив, що «заінтересованими стосовно ТзОВ «Едельвейс-фарм» є ліквідатор Винник М.І., і відповідно, ТзОВ «Лаксар», ТзОВ «Рентал Консалтинг»». Цей висновок підтверджується й додатковими обставинами: ТОВ «Рентал Консалтинг» створене 04.09.2015 особою, яка на той час, за матеріалами справи, вже була одноосібним власником боржника, – ОСОБА_4 ; директором цього товариства був і залишається ОСОБА_2 – колишній керівник боржника; крім того, ще до спірних правочинів, 10.09.2015, між боржником і ТОВ «Рентал Консалтинг» був укладений договір оренди саме щодо приміщень у будівлі, частина якої є предметом цього спору, підписаний від імені боржника ОСОБА_3 .
Постанова колегії суддів не заперечує цей зв`язок як такий, однак вважає його юридично незначущим, оскільки, на думку колегії, ТОВ «Рентал Консалтинг» набуло майно від особи (ТОВ «Лаксар»), яка, своєю чергою, набула його від непов`язаної особи (ТОВ «Інтер Карго Україна»). З таким підходом не погоджуюся з тих самих підстав, що викладені в підпункті 2.1: відсутність доведеної пов`язаності ТОВ «Інтер Карго Україна» не є тотожною позитивно встановленій добросовісності цієї ланки в розумінні статті 388 ЦК України, а тому «розрив» ланцюга недобросовісності на ній не настав. Відповідно, встановлена й визнана самим судом першої інстанції пов`язаність кінцевого набувача – ТОВ «Рентал Консалтинг» – стосовно боржника не могла ігноруватися лише на тій підставі, що на одну ланку раніше в ланцюзі стояла особа, пов`язаність якої не була доведена (але і не була доведена добросовісність).
Крім того, як і в разі оцінки ТОВ «Інтер Карго Україна» (підпункт 2.1), вважаю, що ТОВ «Рентал Консалтинг» не проявило належної обачності при набутті спірного майна 24.06.2021. Станом на цю дату в ЄДРСР уже містилися судові акти, з яких можна було встановити наявність тривалого судового спору щодо законності аукціону від 15.12.2017, зокрема ухвала Господарського суду Львівської області від 18.02.2021 у справі № 914/1901/16(914/269/21) про прийняття до розгляду заяви про визнання недійсними результатів цього аукціону та ухвала Верховного Суду від 28.04.2021 про відкриття касаційного провадження за тим самим питанням. 
Крім того, як зазначено в підпункті 2.1, сам по собі факт первісного продажу спірного майна на аукціоні, проведеному в процедурі банкрутства й спеціально призначеному для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, не знімає з наступного набувача необхідності проявити обачність при придбанні такого майна.
З огляду на це, а також з урахуванням встановленої пов`язаності ТОВ «Рентал Консалтинг» стосовно боржника, від нього вимагалася обачність, яка мала включати перевірку не лише Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на відсутність записів у якому послалася колегія суддів), а й ЄДРСР. Оскільки державна реєстрація є лише офіційним підтвердженням, а не підставою виникнення права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17), відсутність записів про обтяження в цьому реєстрі не могла вважатися достатньою для висновку про добросовісність набувача. Визначальне значення має підстава виникнення права у відчужувача, а не факт його державної реєстрації; такою підставою в цій справі був Договір купівлі-продажу від 15.12.2017, згодом визнаний недійсним, інформація про оспорення якого була доступна в ЄДРСР станом на дату укладення ТОВ «Рентал Консалтинг» договору купівлі-продажу.
Таким чином, поєднання 1) встановленої пов`язаності ТОВ «Рентал Консалтинг» стосовно боржника, 2) недослідженості добросовісності ТОВ «Інтер Карго Україна», і 3) об`єктивної можливості дізнатися з відкритого державного реєстру судових рішень про наявність спору щодо законності підстав вибуття спірного майна, зумовлює передчасність та недостатність обґрунтування висновку про те, що ТОВ «Рентал Консалтинг» є добросовісним набувачем спірного майна в розумінні статей 330, 388 ЦК України.
Навіть виходячи з передумови, на якій ґрунтується постанова, – а саме з висновку про недоведеність пов`язаності ТОВ «Інтер Карго Україна» стосовно боржника, – сама по собі встановлена й визнана колегією суддів пов`язаність кінцевого набувача, ТОВ «Рентал Консалтинг», стосовно боржника, на мою думку, була достатньою підставою вважати спростованою презумпцію його добросовісності. Не стверджуючи, що пов`язаність особи автоматично тягне за собою висновок про її недобросовісність, – ці категорії є самостійними, – однак вважати достатньою підставою для збереження права власності за пов`язаною з боржником кінцевою особою сам факт наявності в ланцюгу правочинів хоча б однієї проміжної, формально непов`язаної ланки означає відкрити спосіб практичного обходу інституту віндикації: кінцевий набувач, пов`язаний з боржником, зберігає майно, яке вибуло з володіння власника з порушенням закону, за умови проміжного переходу права власності до нібито непов`язаної особи, а далі від неї до пов`язаного кінцевого набувача. Це підважує саме призначення норм статей 387, 388 ЦК України. 
2.4. Щодо (не)можливості вибуття майна поза волею власника у процедурі банкрутства
Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 та застосований колегією суддів, про неможливість позбавлення добросовісного набувача майна за критерієм вибуття цього майна з володіння за волею чи поза волею боржника, безпосередньо пов`язаний з тим, що воля боржника у процедурі банкрутства формується спеціальним суб`єктом – арбітражним керуючим, який несе цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність за свої дії відповідно до статті 107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (наразі – відповідні положення Кодексу України з процедур банкрутства). 
Одначе у цій справі функції ліквідатора на момент проведення спірного аукціону здійснював не арбітражний керуючий, а голова ліквідаційної комісії, який одночасно є єдиним засновником банкрута – ОСОБА_4 , тобто особа, яка не підпадає під наведений спеціальний режим відповідальності. За таких обставин вважаю, що правовідносини у справі № 908/976/19 не є подібними до тих, що склалися у цій справі, а тому застосування зазначеного правового висновку без урахування цієї відмінності є передчасним. 
Крім того, наведений правовий висновок стосується саме добросовісного набувача; з підстав, викладених вище, вважаю, що ТОВ «Рентал Консалтинг» статусу добросовісного набувача не набуло.
2.5. Щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції
Щодо «темпорального критерію», сформульованого в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29.05.2024 у справі № 910/5808/20, зазначу, що за своїм змістом цей критерій захищає особу, яка добросовісно набула майно та тривалий час ним володіла. Сама по собі тривалість володіння, без добросовісності його набуття, не породжує легітимних очікувань, які підлягають захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Критерії сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, наведені й самою колегією суддів з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» та «Кривенький проти України», передбачають, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо саме добросовісний набувач внаслідок втручання в його право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар. Особа, яка набула майно, будучи заінтересованою щодо боржника-банкрута та маючи об`єктивну можливість дізнатися про наявний спір стосовно законності підстав його вибуття, свідомо прийняла на себе відповідний ризик, а тому покладений на неї внаслідок задоволення віндикаційного позову тягар індивідуальним і надмірним, у розумінні наведеної практики, вважати не можна.
При цьому не заперечую, що особа, яка внаслідок задоволення віндикаційного позову втрачає майно, придбане за оплатним договором, не залишається без засобів правового захисту, оскільки не позбавлена права пред`явити вимогу до свого контрагента про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Цей механізм, однак, не є підставою для збереження права власності за недобросовісним набувачем.
3. ВИСНОВОК
Вважаю, що апеляційна скарга ТОВ «Едельвейс-фарм» підлягала задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі № 914/1901/16(914/736/25) – скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Окрему думку складено та підписано 10.07.2026.

Суддя Дмитро ШАПОВАЛ