ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 404/766/24
провадження № 22-з/4809/116/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дуковський О.Л., (суддя - доповідач),
судді – Дьомич Л. М. Письменний О.А.
розглянувши заяву адвоката Усатенка В?ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, без повідомлення учасників справи у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання, -
В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу із централізованого теплопостачання.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2024 року позов задоволено. 
Представник відповідача подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2026 року відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання.
08 серпня 2026 (зареєстровано апеляційним судом 10 серпня 2026 року) до Кропивницького апеляційного суду в системі «Електронний суд» надійшла заява Усатенка В.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у даній справі.
Заперечень на вказану заяву від позивача до апеляційного суду не надійшло.
Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви із наступних підстав.
Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 
2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Згідно частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Апеляційним судом з`ясовано, що професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду цієї справи відповідачці ОСОБА_1 надавав адвокат Усатенко В.Ю. , який діяв на підставі ордеру про надання правничої допомоги. 
В апеляційній скарзі вказував, що докази на підтвердження розміру судових витрат, які відповідачка понесе у зв?язку із розглядом справи, будуть подані до суду протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 142 ЦПК України.
Оцінюючи обґрунтованість заявленого представником відповідачки розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів ураховує наступне.
05 квітня 2026 року між адвокатським об?єднанням «Усатенко і Усатенко» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, та 07 серпня 2026 року укладено між ними додаткову угоду про надання професійної правничої допомоги до договору від 05.04.2026.
Предметом договору про надання професійної правничої допомоги від 05 квітня 2026 року визначено, що Адвокатське об?єднання бере на себе обов?язок про надання професійної правничої допомоги відповідачці.
Додатковою угодою визначено вартість наданих послуг адвоката, із загальною вартістю – 6000,00 грн , які і просив суд стягнути з позивача на користь позивачки.
Також представником надано квитанцію до прибуткового ордера №169 від 07.08.2026, що ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги та додаткової угоди до нього сплатила гонорар у розмірі 6000,00 грн.
Пунктом 1 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява № 19336/04, § 268)).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (див. постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ураховуючи, що апеляційну скаргу відповідача у справі задоволено у повному обсязі, приймаючи до уваги відсутність заперечень сторони позивача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, та стягнення понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 6 000,00 грн, оскільки такий розмір відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст. ст. 270, 381, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Заяву адвоката Усатенка В?ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання - задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради (ЄДРПОУ 24153576) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя        О. Л. Дуковський 

Судді Л.М.Дьомич

О.А. Письменний