Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року        м. Рівне

Справа № 572/2229/26
Провадження № 33/4815/797/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А.,
захисника – Хараїм О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Хараїм О.В. поданою в інтересах ОСОБА_1 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2026 року, – 

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2026 року о 12 год. 46 хв. в м. Сарни Рівненської області по вул. Європейській, 70, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами тесту № 3496, який проводився за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager № 6810/0273, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі захисник Хараїм О.В. просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП або ж вирішити питання щодо можливості застувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУПАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не забезпечив повного, всебічного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи, не надав належної оцінки доводам сторони захисту та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказує, що працівники поліції, повідомивши про нібито однаковий порядок проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, ввели його в оману щодо процедури медичного огляду, чим, на думку апелянта, фактично спровокували його відмову від проходження такого огляду. Посилається на положення Закону України «Про Національну поліцію», практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, вважаючи, що суд першої інстанції не перевірив доводи про провокацію з боку працівників поліції та не надав їм належної правової оцінки.
Доводить, що огляд на стан сп`яніння проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735, оскільки після висловлення незгоди з результатом огляду за допомогою приладу Drager його не було належним чином направлено до закладу охорони здоров`я, а матеріали справи не містять належно оформленого направлення, яке підтверджувало б ознайомлення особи з його змістом. На думку апелянта, такі порушення свідчать про недійсність проведеного огляду та відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що у разі відсутності підстав для закриття провадження суд апеляційної інстанції повинен врахувати принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, рішення Конституційного Суду України, практику Європейського суду з прав людини та обставини його особи, зокрема проходження військової служби, що обумовлює необхідність використання транспортних засобів під час виконання службових обов`язків, і застосувати більш м`яке адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доводи захисника Хараїм О.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №636980 від 10 квітня 2026 року (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний – 1,74‰ проміле (а.с. 5); результатом тесту №3496, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, згідно якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння – 1,74‰ проміле (а.с. 4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд у медичному закладі не проводився (а.с.6); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження водієм огляду на місці зупинки (файл 7іх, час 05:00), згоду водія з результатами огляду та його відмову від проходження огляду у медичному закладі (файл 7іх, час 05:30).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не заслуговують на увагу і доводи про те, що працівники поліції ввели ОСОБА_1 в оману щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння та фактично спровокували його відмову від проходження такого огляду. З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено порядок проведення огляду, запропоновано пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, а також повідомлено про правові наслідки відмови від його проходження. Будь-яких дій працівників поліції, які могли б свідчити про провокацію чи введення особи в оману, матеріали справи не містять.
Також безпідставними є доводи про порушення вимог ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на огляду на місці зупинки транспортного засобу після чого йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, однак він від такого огляду відмовився. При цьому відсутність підпису особи у направленні на медичний огляд сама по собі не свідчить про недотримання встановленої процедури, якщо факт пропозиції пройти такий огляд та відмови від нього підтверджується іншими належними і допустимими доказами, зокрема відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. За таких обставин, підстави для визнання результатів огляду недійсними чи висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення відсутні.
Позиція, яка була викладена у апеляційній скарзі про те, що оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ, то до нього можливо застосувати аналогію закону та призначити йому більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України в межах санкції ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, суперечить положенням діючого КУпАП, яким на відміну від КК України, не передбачено механізму призначення більш м`якого стягнення.
При цьому варто відзначити, що стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативним, тобто законодавець не передбачив можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим такі доводи сторони захисту не беруться апеляційним судом до уваги. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст. 33, 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Хараїм О.В – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович