П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/8503/23
Провадження № 22-ц/4815/680/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М.,Хилевича С.В.
секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Д.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Левчука О.В., дата складання повного тексту рішення 26.12.2025 року, у справі № 569/8503/23

в с т а н о в и в :
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП.
Позов мотивовано тим, що 31.10.2022 о 09 год. 40 хв. в м.Рівне по вул. Василя Червонія 18Б, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом "Geely MR-7151A", д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги п.п.2,3 б, 10.2 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1  внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Рівненського міського суду № 569/17010/22 від 03 лютого 2023 року, ОСОБА_2 визнаний винним за ст.124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована на умовах поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208822915 в ПАТ "НАСК "ОРАНТА" з лімітом за шкоду завдану майну в розмірі 130 000 грн. Враховуючи ліміт страхового відшкодування 130 000 грн та вартість матеріального збитку 252 889,75 грн ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою. 
Просив суд стягнути з відповідача 122 889,75 грн заподіяної шкоди та судові витрати. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану ДТП в сумі 19 774, 02 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 5 792, 01 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник позивачва просить його змінити збільшивши суму відшкодування шкоди до 94 139,00 грн, а також стягнути судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку. що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 149774 грн, оскільки у висновку експерта не вказана причина нарахування коефіцієнту зносу і у справі відсутні належні та допустимі докази того, що автомобіль був раніше пошкодженим. Суд не врахував, що не всі пошкодження автомобіля, які відновлювалися ремонтом можуть бути підставою для застосування п.7.29 Методики. Вважає висновок експертизи від 18.09.2025 в частині застосування коефіцієнту зносу не обгрнтованим. Суд безпідставно не взяв до уваги та не надав оцінки доказам фактичного відновлення автомобіля.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити йо без зміни, а скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Установлено, що 31.10.2022 о 09 год. 40 хв. в м.Рівне по вул. Василя Червонія 18Б, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом "Geely MR-7151A", д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги п.п.2,3 б, 10.2 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1  внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. 
В результаті ДТП транспортний засіб "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2  отримав механічні пошкодження.
Постановою Рівненського міського суду № 569/17010/22 від 03 лютого 2023 року, ОСОБА_2 визнаний винним за ст.124 КУпАП.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки "Geely MR-7151A", д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПАТ "НАСК "ОРАНТА" , згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208822915 .
За умовами поліса обов`язкового страхування № 215184410 встановлено ліміт за шкоду завдану майну 130 000 грн.
Згідно висновку №258.22 ЕД від 23 грудня 2022 року, складеного судовим експертом Картавовим Юрієм Олександровичем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 31.10.2022 станом на момент ДТП становить 236 715,03 грн; величина втрати товарної вартості автомобіля "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 31.10.2022 станом на момент ДТП становить 16 147,72 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 31.10.2022 станом на момент ДТП становить 252 889,75 грн.
Відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки 158088690 від 21 листопада 2024 року відповідачем здійснено оплату за судову автотоварознавчу експертизу КТЗ № 537.24 СЕ ФОП ОСОБА_3 в розмірі 7 400 грн 00 коп.
Позивачем у 2022 році здійснено ремонт транспортного засобу на суму 224139,00 грн 00 коп., що підтверджується копіями видаткової накладної виданої ТОВ «Прок 2009», квитанцій приєднаних до матеріалів справи та актами виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/118-25/6839-АВ від 18.09.2025, складеного експертом Рівненського НДЕКЦ МВС України, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 31.10.2022 станом на момент ДТП, складає 149 774,02 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mercedes-Benz E350CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 31.10.2022 станом на момент ДТП, складає 149 774,02 грн.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».
Установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром понесених витрат (вартість відновлювального ремонту автомобіля) та страховим відшкодуванням.
Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної шкоди суд першої інстанції не врахував, що на день подання позову, позивач автомобіль фактично відремонтував, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження чи авто товарознавчої експертизи не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що позивач фактично поніс витрати на здійснення відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 224139,00 гривень, що стверджується видатковою накладною ТОВ «Прок 2009» №532 від 18 листопада 2022 року, актом виконаних робіт від 02.12.2022, квитанціями до прибуткового касового ордеру №№77-81 (а.с.232-235).
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що реальний розмір заподіяної шкоди на момент проведення робіт становить 224 139,00 гривень без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу .
Таким чином різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП становить 94 139,00 грн (224139,00-130000 ліміт відповідальності), тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у Постановах від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17.10.2019 року у справі № 370/2787/18, від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19.
Будь-які докази на спростування вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 224 139,00 гривень в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п.п. 1-3, ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Убачається, що позивач поніс судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2422,4+1842,00=4264,4 грн та на проведення авто товарознавчого дослідження сплатив 7 400, 00 грн.
Відповідачем були понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 8 557, 44 грн.
Рішенням апеляційного суду позовні вимоги задоволено на 76,6% ціни позову.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Виходячи з пропорційності розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені ним на сплату судового збору в розмірі 3266,53 грн та 3666,00 понесених на проведення експертного авто товарознавчого дослідження, а всього 6932,53 гривень
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Д.В. задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду від 18 грудня 2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 19 774,02 до 94 139,00 (дев`яносто чотири тисячі сто тридцять дев`ять) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язанні з розглядом справи у розмірі 6932,53 гривень .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 20.08.2026 року.

Головуючий :        Гордійчук С.О.

Судді :         Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.