Справа № 216/1444/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

07 липня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Собослоя Г.Г.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.,
з участю секретаря: Голубєвої Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року у справі № 216/1444/25 (Головуючий: Деметрадзе Т.Р.),
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що 16 жовтня 2021 року між сторонами зареєстровано шлюб, у якому народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, що негативно впливає на психічний стан позивачки, а будучи у нетверезому стані допускає моральний та психологічний тиск на неї.
Посилаючись на наведене, позивачка просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 16.10.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 839.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року позов задоволено.
Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис №839 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 16.10.2021 – розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мартинов Г.К., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про судове засідання (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України). Судом порушено ст.112 СК України, оскільки не з`ясовано фактичних взаємин подружжя та дійсних причин позову, не надано оцінки доводам відповідача про збереження шлюбних відносин та готовність до примирення. Вказує на те, що дійсною причиною позову є майновий спір сторін та тиск на відповідача з метою набуття майнових прав, що не є підставою для розірвання шлюбу. Крім того, судом залишено поза увагою інтереси малолітньої дитини подружжя та не оцінено, що розірвання шлюбу завдасть їй шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, а Верховний Суд у постановах від 17.10.2018 у справі № 761/20838/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 372/1804/16-ц та від 21.11.2018 у справі № 607/6542/16-ц неодноразово зазначав, що відсутність бажання одного з подружжя продовжувати шлюбні відносини є достатньою підставою для розірвання шлюбу, а примушування особи до збереження шлюбу суперечить принципу добровільності шлюбу та порушує особисту свободу людини.
Заслухавши доповідь судді, думку позивачки ОСОБА_3 та її представника – адвоката Пекаря В.І., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, колегія суддів зазначає таке.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його перебуванням апелянта на лікуванні та зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні у Верховному Суді, разом з тим доказів на підтвердження зайнятості адвоката не надали. Оскільки неявка відповідача та його представника не перешкоджає розгляду справи, справу розглянуто за їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис №839 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 16.10.2021 (а.с. 15).
У сторін від шлюбу є малолітня донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне життя між сторонам не склалося, шлюб фактично припинив існування, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам.
Відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення (ст.. 112 СК України).
Щодо доводів апелянта про безпідставність позову та наявність підстав для збереження шлюбу, колегія суддів зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що відсутність бажання одного з подружжя продовжувати шлюбні відносини є достатньою підставою для розірвання шлюбу, а примушування особи до збереження шлюбу суперечить принципу добровільності шлюбу та порушує особисту свободу людини. Таким чином, наполягання апелянта на збереженні шлюбу всупереч волі позивачки фактично є спробою обмежити її право на припинення сімейних відносин.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення його права на участь у судовому розгляді, оскільки подання представником відповідача заяви про відкладення розгляду справи свідчить про належне повідомлення сторони про час і місце судового засідання, що відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України надавало суду право розглянути справу за відсутності такого учасника.
Крім того, відповідач не був позбавлений права викласти свою позицію у відзиві, що й було ним реалізовано, а також судом першої інстанції за клопотанням відповідача надавався сторонам строк для примирення тривалістю шість місяців.
Посилання апелянта на інтереси малолітньої дитини також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки саме по собі збереження шлюбу всупереч волі одного з подружжя не є гарантією забезпечення інтересів дитини, а примусове утримання сторін у шлюбних відносинах суперечить меті сімейного законодавства.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між сторонами неможливе, наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав, а позивачка наполягала на розірванні шлюбу; спору щодо поділу майна чи визначення місця проживання дитини між сторонами немає.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, не містять посилань на нові обставини чи докази і зводяться до суб`єктивної переоцінки встановлених фактів та власного тлумачення норм права, що не є підставою для скасування законного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 липня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: