Справа № 203/1565/26
Провадження № 2/0203/1585/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.
за участю секретаря судового засідання Камуз Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю  «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором в сумі 61 040,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №4745258, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 20 000,00 грн. 01.08.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №01-08/25, відповідно до якого на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором. Сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс» становить 61 040,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 20 000, 00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 41 040,00 грн. 
З огляду на викладені обставини ТОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4745258 від 09.09.2021 у зазначеній сумі, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000, 00 грн.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 24.02.2026 відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
Позивач явку повноважного представника у судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у прохальній частини позовної заяви просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України», про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
З урахуванням викладених вище обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» (кредитодавець) та відповідачкою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено в електронній формі та підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит №4745258 (надалі – договір).
За умовами договору:
-сума (загальний розмір кредиту) становить 20 000,00 грн (п. 1.3 договору);
-кредит надається строком на 30 днів, строк кредиту може бути продовжений на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.4 договору);
- стандартна процентна ставка – 1,99 % в день (п.1.5.1 договору);
- знижена процентна ставка – 1,33 % в день (п. 1.5.2 договору).
На виконання умов договору 09.09.2021 ТОВ «Авентус Україна» перераховано відповідачці на картку НОМЕР_1 кошти в сумі 20 000,00 грн, що підтверджується інформацією, наданою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та випискою по картці відповідачки, наданою АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду про витребування доказів у цій справі. 
Відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого станом на 09.02.2023 за нею утворилася заборгованість в сумі 61 040, 00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 20 000, 00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 41 040,00 грн.
01.08.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №01-08/25, відповідно до якого «Авентус Україна» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту №4745258 від 09.09.2021 на загальну суму 61 040, 00 грн, що підтверджується, зокрема, витягом з додатку до відповідного договору факторингу та платіжними дорученнями про перерахування фактором грошових коштів на його виконання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Частинами 1,2 ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
В зв`язку із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).
За змістом ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За правилами ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність матеріалами справи укладення відповідачкою договору, за яким нею отримані в кредит грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.
Позовні вимоги в цій частині не спростовані, в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування ним, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в сумі 20 000,00 грн та процентів за користування ним в сумі 22 040,00 грн правомірними та обґрунтованими.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки нарахування процентів згідно наданого розрахунку здійснено поза межами строку кредиту, визначеного п. 1.4, з урахуванням п. 4.3.1 договору.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 833,59 грн (2 662, 40 грн х 68,87 %).
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000, 00 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2024 позивач уклав із Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договір про надання правової допомоги №02-07/2024. 
Відповідно до витягу з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано позивачу правничу допомогу загальною вартістю 16 000,00 грн, з яких: 1) надання усної консультації – 4 000,00 грн (2 години по 2 000,00 грн за кожну), 2) складання позовної заяви для подачі до суду – 12 000,00 грн (4 години по 3 000,00 грн за кожну). 
Суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до 3 000,00 грн. Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
З урахуванням положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 066,10 грн (3 000,00 грн х 68,87 %).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 247, 263, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,– задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371; адреса: 03150, м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521) заборгованість за кредитним договором № 4745258 від 09.09.2021 в загальній сумі 42 040,00 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 000,00 грн, заборгованість по відсоткам – 22 040,00 грн; а також стягнути судовий збір – 1 833,59 грн та витрати на професійну правничу допомогу – 2 066,10 грн, що разом становлять загальну суму, призначену до стягнення, - 45 939,69 грн (сорок п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять грн 69 коп.).
В іншій частині позову – відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. Іваницька