Справа № 750/1408/26
Провадження № 2/750/1556/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді - Маринченко О.А.,
секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

01 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати інформацію щодо обвинувачення його у крадіжці грошей на суму 72000 грн. недостовірною та зобов?язати відповідача спростувати поширену нею інформацію про крадіжку, привласнення грошових коштів у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом оголошення на найближчих зборах співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та шляхом публікації у чат-групі будинку в застосунку для обміну повідомленнями Вайбер (Viber). Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. (а.с. 24-27).
Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що з березня 2022 року позивач виконував обов`язки старшого будинку без офіційного оформлення та за своєю ініціативою, оскільки уповноважена особа ОСОБА_3 у березні 2022 року виїхав закордон. Для покращення життя і побутових умов мешканцям будинку потрібні були додаткові кошти, добровільних внесків не вистачало, у зв`язку з чим ще ОСОБА_3 надав у користування ОСОБА_4 приміщення для візків. З початку повномасштабного вторгнення та до червня 2022 року ОСОБА_4 не займала приміщення та фінансово не допомагала будинку. За підрахунками позивача, ОСОБА_4 надала будинку фінансову допомогу на господарські потреби з початку 2023 року до 01 березня 2025 року на загальну суму 38800 грн. Вся сума коштів, наданих ОСОБА_4 , не покривала навіть витрати будинку, а тому позивач не міг привласнити собі 72000 грн. Всі кошти, надані ОСОБА_4 , були витрачені. Відповідач у лютому 2022 року виїхала закордон, повернулася лише весною 2024 року і вже тоді між сторонами виник конфлікт з приводу заварювання сміттєвої труби. Після цього конфлікту відповідач різними способами намагалася скомпрометувати та принизити позивача. Відповідач у застосунку для обміну повідомленнями Вайбер створила будинкову групу, в якій деякі мешканці будинку критикувати позивача, принижували його за нібито крадіжку добровільних внесків та натякали, що позивача необхідно посадити у в`язницю. 17 грудня 2024 року відповідач у групі Вайбер інформувала мешканців, що буде звертатися до правоохоронних органів стосовно того, що в ремонті ліфта будинку на суму 72847 грн. позивач разом із ОЖБК мав якийсь інтерес. Після чого, мешканець квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 написав у групі: «не викидайте сухарі, чай може пригодиться». Всі мешканці будинку, які були у групі, зрозуміли, що мова йде про позивача. Після цієї ситуації деякі мешканці почали ставитися до позивача з підозрою, сміялися з нього, чим вже принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача. 02 березня 2025 року на зборах співмешканців, які організувала відповідач, крім інших принижень відповідач сказала позивачу: «Хто Ви такий... Я була за кордоном, що Вас заїдає, що Ви кривите морду, мій чоловік був тут, сторожував, а Ви ховали свою дупу, де Ви були?». Відповідач хотіла переконати всіх присутніх у неправдивій інформації, хоча всі мешканці, які залишилися в будинку знали, що саме позивач складав графіки чергування, керував чергуванням і сам приймав участь у чергуванні в лютому-березні, чим також принизила гідність та авторитет позивача. 13 квітня 2025 року після чергових неофіційних зборів лояльних до відповідача мешканців у кількості до 14 чоловік, позивач почала незаконно і безпідставно обвинувачувати позивача в тому, що він підписував акти виконаних робіт, які виконували працівники ОЖБК. На вказаних зборах мешканець будинку ОСОБА_6 сказав, що позивача треба садити до в`язниці, а мешканець будинку ОСОБА_7 наступного дня говорив іншим мешканцям будинку: «Ви були на зборах, а жаль, Космачу хотіли надіти кайданки», що також спричинило позивачу душевні страждання та психологічний тиск. ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 створили та зареєстрували ініціативну групу з метою позбавлення позивача права виконувати обов`язки уповноваженої особи, залякували його поліцією, психологічним тиском, зводили наклеп, принижували особисто при зустрічах та вимагали віддати ключі від комунікацій будинку. Вся ця несправедливість позначилася на авторитеті та здоров`ї позивача, його дружини, у зв`язку з чим не витримавши такого несправедливого, незаконного психологічного тиску з боку відповідача та лояльних до неї мешканців, 20 квітня 2025 року позивач віддав ключі відповідачу від усіх комунікацій будинку та перестав виконувати обов`язки уповноваженої особи, роздавши всі гроші, які були у касі, мешканцям, які сплачували добровільні внески. Однак, відповідач звернулася до правоохоронних органів, звинувачуючи позивача у кримінальному злочині. Вказану заяву також підписали декілька мешканців будинку, не маючи жодних доказів та підстав для цього. Відповідач налаштувала цих мешканців проти позивача і вони навіть перестали вітатися з позивачем, вбачаючи у ньому шахрая, що спричинило позивачу моральну шкоду та вплинуло на його ділову репутацію. Позивач є колишнім працівником правоохоронних органів, ніколи не займався шахрайством, крадіжками, завжди мав позитивні характеристики. Відповідач ганебно виставила позивача перед мешканцями будинку, у зв`язку з чим позивач змушений тепер виправдовуватися перед кожним з них, захищаючи свій авторитет, гідність та честь і витрачати на це своє здоров`я, що завдало та ще завдасть позивачу моральної шкоди та душевних страждань. Висловлювання відповідача нічим не підтверджені та являються такими, що порушують права позивача на честь та гідність. Інформація є недостовірною, має образливий характер, містить звинувачення та вказує на протиправну та ганебну поведінку. Внаслідок протиправних дій по відношенню до позивача були принижені його честь, гідність та завдано йому моральної шкоди, в результаті чого позивач зазнав та зазнає душевних страждань, психологічного тиску, приниження, а також у нього з?явилися тривога, порушення сну та морального стану, постійні переживання відносно інформації негативного характеру, що провокує стреси. Вказана недостовірна інформація була спрямована та розповсюджена безпосередньо серед співвласників будинку, що формує негативну суспільну оцінку особистості позивача серед мешканців будинку, зокрема, де він проживає з часу заселення в будинок, що відобразилось у негативну сторону на його загальному стані здоров?я, а також здоров`ї дружини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, відповідач у відзиві на позов вказує, що позивач без проведення загальних зборів та прийняття відповідного рішення, діючи у незаконний спосіб, присвоїв собі повноваження уповноваженої особи від співвласників будинку. Законодавством не передбачено обрання «старшого по будинку» чи «тимчасово виконуючої особи старшого по будинку», а також - органу «правління», який би мав право призначати «старшого по будинку» або уповноваженої особи від співвласників багатоквартирного будинку. Позивач, не маючи відповідних повноважень, діючи у незаконний спосіб та в порушення чинного законодавства навіть підписував «деякі Акти виконаних робіт», які, нібито, виконував управитель ОЖБК м. Чернігова. Перелік, обсяг і вартість цих робіт попередньо не погоджувалися із співвласниками багатоквартирного будинку та не доводилися до відома співвласників. Відповідач дійсно звернулася із заявою до поліції щодо незаконних дій позивача, який, не маючи законних повноважень, діючи у порушення чинного законодавства з корисливою метою без згоди (рішення) загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку три роки поспіль здавав приміщення загального користування в будинку (колясочної) під аптеку, за що щомісячно зі слів орендатора - підприємця ОСОБА_8 незаконно отримував орендну плату по 2000 грн. та розпоряджався грошима на власний розсуд. У заяві відповідач і ті співвласники будинку, що її підписали, висловили власне судження, оскільки, вважають, що в діях позивача вбачаються ознаки шахрайства і за викладеними в заяві фактами просили провести перевірку та відкрити кримінальне провадження в разі підтвердження незаконних дій позивача. Розпорядження місцями загального користування багатоквартирному будинку здійснюється виключно за рішенням співвласників на їхніх загальних зборах. Усі допоміжні приміщення (коридори, сходові клітки, колясочні тощо) є спільною сумісною власністю всіх мешканців, тому будь-яка оренда або передача їх у користування потребує згоди. Також, має бути згода співвласників на використання отриманих коштів від оренди, якої позивач не мав, бо все приховував і умисно не звітував. Про свою нелигітимність, як уповноваженої особи, позивач усвідомлював. Він незаконно присвоїв собі повноваження, які йому співласники будинку не надавали. Всі дії, які вчиняв позивач і вважав, що діяв на користь співвласників будинку, є незаконними. Також, отримані та витрачені позивачем кошти без згоди співвласників будинку є незаконними. Всі посилання і аргументи, заявлені у позові, позивач нічим не підтвердив. Позивачем не вказано, яка саме інформація безпосередньо від імені відповідача могла принизила його честь, гідність та ділову репутацію і чим це підтверджується, які конкретно висловлювання, нібито, розповсюдила відповідач і чим це підтверджується та в чому полягав з боку відповідача «несправедливий, незаконний та наглий тиск» на позивача і чим це підтверджується. Всі твердження та аргументи, наведені позивачем у позові, є голослівними, нічим не підтверджені та відповідачем спростовані.
Позивач відповідь на на відзив не подав.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з наведених у ньому підстав. Також, вказав, зокрема, що перед подачею відповідачем заяви до поліції, позивач припускає, що відповідач поширила серед тих людей, які підписалися у заяві, інформацію про крадіжку позивачем грошових коштів.
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, зокрема, що дійсно за наполяганням власників будинку, було вирішено звернутися із заявою до правоохоронних органів щодо перевірки наявності в діях позивача складу злочину, оскільки він збирав кошти, не звітував мешканцям щодо їх використання. Викладені відомості в заяві, поданої до поліції, яка підписана не лише відповідачем, а і іншими власниками будинку, є судженням і підозрою щодо можливих незаконних дій позивача. Саме правоохоронні органи мають надати оцінку діям позивача. Рішення щодо звернення мешканців будинку до поліції приймалося не на зборах власників будинку. Позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки жодних ні звинувачень, ні образ у вік позивача зі сторони відповідача не було. Відповідач вбачає в діях позивача незаконні дії і для того, щоб це перевірити, звернулася до правоохоронних органів. Відповідач ніде не казала, ні в якій заяві не вказувала, що позивач вкрав кошти чи щодо крадіжки коштів, як про це вказує позивач. Після перерви відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, заяв чи клопотань не подала.
Заслухавши доводи сторін, допитавши свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
28 жовтня 2025 року ОСОБА_2 та деякі співвласники будинку АДРЕСА_1 , звернулися до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, в якому просили зареєструвати звернення та ініціювати кримінальне провадження, провести перевірку обставин злочину, порушити кримінальну справу за фактом шахрайства, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та вжити заходів щодо притягнення винної особи до відповідальності (а.с. 55-56).
У вказаній заяві (повідомленні) вказано, що ОСОБА_1 , що є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (власником квартири АДРЕСА_3 , із лютого 2022 року, зловживаючи довірою співвласників, ввів їх в оману, видаючи себе за уповноважену особу, заволодів коштами, які отримував у вигляді орендної плати за приміщення загального користування будинку (колясочної), яке без погодження із співвласниками будинку особисто здавав в оренду фізичній особі підприємцю ОСОБА_11 під фітоаптеку «Нове життя» із лютого 2022 року по лютий 2025 року. За інформацією, отриманою від ОСОБА_8 , орендна плата за місяць складала 2000 грн. Приміщення загального користування багатоквартирного будинку є спільним майном усіх співвласників і жодна особа не має права розпоряджатися ним самостійно без згоди всіх співвласників або уповноваженого органу. Проте, ОСОБА_1 , діючи з корисливою метою, всупереч встановленому законом порядку, порушуючи законні інтереси та права співвласників будинку, незаконно заволодів коштами у вигляді орендної плати в сумі 72000 грн. На вимогу співвласників будинку віддати ці кошти на потреби будинку ОСОБА_1 категорично відмовився. Враховуючи викладене, вважаємо, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України - шахрайство.
За вказаним зверненням ОСОБА_2 , яке зареєстровано ЖЕО № 87969 від 04.11.2025, було проведено перевірку. Даний матеріал було вивчено слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, внесення відповідної інформації слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є можливим. У ході перевірки при виходах за адресою: АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_1 , дверей до квартири ніхто не відчинив, тому поспілкуватися з останнім за час перевірки з даного приводу не виявилось можливим. Заявниці рекомендовано з даного приводу звернутися до суду у формі приватного обвинувачення (а.с. 57, 59).
Вказану інформацію листом від 03.12.2025 Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області було повідомлено ОСОБА_2 (а.с. 56).
Також, позивачем надано скріншоти з групи в застосунку для обміну повідомленнями Вайбер (Viber) під назвою « НОМЕР_1 » (а.с. 11-15).
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду, зокрема, показала, що дублікати відомостей щодо здачі коштів (добровільних внесків мешканців) лежали в консьєржки. Кожен з мешканців будинку міг дивитися скільки грошей зібрано. Мешканці будинку здавали по 60 грн. на консьєржа. Гроші, які здавали мешканці на утримання будинку, виплачувалися консьєржу. Гроші здавали не всі, ОСОБА_2 не здавала. Позивач говорив, що відповідач звинуватила його у крадіжці коштів. Яким чином звинуватила відповідач позивача, свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_10 суду, зокрема, показав, що в будинку проживає з 1986 року. Знає позивача як порядну людину. На зборах, які проводилися 02.03.2025, ОСОБА_2 говорила, що « ОСОБА_12 ніхто, хто він такий, він є крадієм, він украв гроші». Позивач не мав відношення до коштів, які збирали на консьєржа. Ці кошти, які є добровільними внесками, збирала касир. Позивач під час облоги міста був у будинку та відкривав підвал.
Свідок ОСОБА_6 суду, зокрема, показав, що заяву про перевірку фактів, яка була подана до поліції, ініціювало більше 15 мешканців будинку, а відповідач лише зробила її, роздрукувала та подала у поліцію. Свідку невідомо, щоб відповідач щось говорила про крадіжку та привласнення коштів позивачем. За колясочну гроші здавали казначею. Виникла підозра у зв`язку з тим, що не звітували за кошти. Свідок зазначив, що для того, щоб з`ясувати обставини щодо коштів, звернулися до поліції.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим, згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 32 Конституції України закріплено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
Також, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
За змістом статті 201 Цивільного кодексу України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтями 297, 299 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі . Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.  Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.  Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Згідно з нормами частини першої статті 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин першої, другої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частини четверта, сьома статті 277 Цивільного кодексу України).
При цьому, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідно до статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У разі, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформацію не було підтверджено, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 ( v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей) («поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб). Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як уже зазначалося вище, у вказаній категорії справ позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
У позовній заяві позивач просить спростувати поширену відповідачем інформацію про крадіжку грошей на суму 72000 грн. у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом оголошення на найближчих зборах співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та шляхом публікації у чат-групі будинку в застосунку для обміну повідомленнями Вайбер (Viber).
Зі змісту вимог позивача слідує, що інформація, яку просить спростувати позивач, була поширена на зборах співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та шляхом публікації у чат-групі будинку в застосунку для обміну повідомленнями Вайбер (Viber).
Суд враховує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували дату, час, місце, спосіб поширення відповідачем вказаної позивачем у позовній заяві інформації та осіб, яким така інформація була повідомлена. Відповідач же факт поширення такої інформації у зазначений позивачем спосіб заперечує.
У судовому засіданні позивач також зазначив, що припускає, що така інформація була поширена відповідачем серед тих людей, які підписалися у заяві, яка була подана до поліції, перед її подачею.
Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Звернення відповідача із заявою, яку підписали і інші мешканці будинку, до правоохоронного органу із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення є правом особи (осіб), яка вважає, що було вчинено кримінальне правопорушення. Розгляд такої заяви та перевірку вказаної у ній інформації має здійснити орган, до компетенції якого це відноситься. Сам по собі факт звернення особи до поліції із заявою про кримінальне правопорушення не може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації.
За вказаних обставин, враховуючи викладене, положення законодавства, встановлені судом обставини, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, в тому числі і про стягнення моральної шкоди, які є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 14.09.2026.

Суддя