ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/927/26 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О.

розглянувши заяву (вх.№15209 від 23.06.2026) представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі 
за позовом 	Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059)  треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Акціонерне товариство «Укртранснафта» (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 32/2; код ЄДРПОУ: 31570412); 2) Акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; код ЄДРПОУ: 00032129) 	
до 	1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОБУМ» (65026, м.Одеса, вул.Ніни Строкатої, буд.10, оф.412, код ЄДРПОУ: 35567199) ,  2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) ,  3) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_2 ) ,  4) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС» (61103, м. Харків, вул. Дерев`янка, 7-А; код ЄДРПОУ: 45128337) ,  5) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ» (04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35, прим. 108/4, оф.1; код ЄДРПОУ: 41168177) ,  6) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП: НОМЕР_3 )  	
про 	стягнення заборгованості 	

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛЕКТРОБУМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ», ОСОБА_3 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерного товариства «Укртранснафта» та Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про стягнення заборгованості.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2026 позов Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛЕКТРОБУМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛЕКТРОБУМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ», ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ГЛОБУС» заборгованість в порядку регресу за Договором гарантії №38911/ЮГ-24 від 15.04.2024 у розмірі 37 537 621,35 грн., яка включає в себе гарантійну суму (основний борг) у розмірі 36 670 564,74 грн.; заборгованість по нарахованим процентам у розмірі 457 126,22 грн.; пеню за несвоєчасне погашення гарантійної суми у розмірі 404 883,22 грн.; пеню за несвоєчасне погашення нарахованих процентів у розмірі 5 047,17 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛЕКТРОБУМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ», ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ГЛОБУС» суму судового збору у рівних частинах по 75 075,24 грн. з кожного.
23.06.2026 до суду надійшла заява представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. (вх.№15209 від 23.06.2026) про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд винести додаткове рішення у справі №922/927/26, яким стягнути пропорційно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОБУМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ», ОСОБА_3 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 1 126 128, 64 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.06.2026 заяву представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. (вх.№15209 від 23.06.2026) про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду. Надано відповідачам строк протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали для надання своєї позиції стосовно заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
29.06.2026 через кабінет Електронного суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ» надійшло заперечення (вх.№15714 від 29.06.2026).
Відповідно до ч.3 ст.244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву (вх.№15209 від 23.06.2026) представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.
У позовній заяві позивач надав попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та просив суд судові витрати по справі, зокрема, витрати на правничу допомогу у розмірі 1 126 128, 64 грн покласти пропорційно на відповідачів.
У заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 126 128, 64 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").
Дослідивши матеріали справи суд констатує, що правовідносини між позивачем та адвокатом Гаврищук Н.Є. на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №251021 від 25.10.2021 та додатковою угодою №105 від 13.03.2026 до нього.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмір 1 126 128,64 грн позивача надав суду копію акту №105 від 17.03.2026 до Договору №251021 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.10.2021 та платіжної інструкції №8927 від 17.03.2026 на суму 1 126 128,64 грн.
Суд зазначає, що надані позивачем за первісним позовом документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п.1. додаткової угоди №105 від 13.03.2026 сторони домовились, що адвокат надаватиме правову допомогу Клієнту з питань, пов`язаних з правовідносин, що виникли на підставі Договору про надання гарантії (повернення авансового платежу) №38911/ЮГ-24 від 15.04.2024, укладеного між Клієнтом та ТОВ «ІННОВАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЛТД» (код ЄДРПОУ 35567199, місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Катерининська, буд. 48, кв. 47), Поручителі: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ТОВ «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС» (код ЄДРПОУ 45128337, місцезнаходження: 61103, м. Харків, вул. Дерев`янка, буд. 7-А), ТОВ «ЮВА ЕНЕРДЖІ» (код ЄДРПОУ 41168177 місцезнаходження: 04123, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 35, прим. 108/4, оф.1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) а саме з питань стягнення заборгованості в порядку регресу у судовому порядку, а саме: щодо вивчення документів наданих клієнтом, надання консультації в рамках вирішення справи, узгодження правової позиції, складання позовної заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу, формування пакету документів та подача до суду позовної заяви з додатками, представництво інтересів Клієнта у Господарському суді Харківської області, (за необхідності представництво при апеляційному та касаційному розгляді справи). Складення усіх необхідних процесуальних документів під час розгляду справи по суті.
Відповідно до п.2. додаткової угоди №105 від 13.03.2026 винагорода адвоката за надання послуг, вказаних в п.1 цієї додаткової угоди, становить від 3 (трьох) до 10 (десяти) відсотків від ціни позову, що сплачується в гривні.
Приймання-передача послуг за цією додатковою угодою оформлюється актом приймання-передачі послуг, в якому міститься детальний опис наданих адвокатом послуг (п.3 додаткової угоди №105 від 13.03.2026).
Згідно Акту №105 від 17.03.2026 до Договору №251021 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.10.2021 позивачу було надано послуги "Проведення зустрічі з клієнтом, ознайомлення з наданими клієнтом документами, надання консультації в рамках зустрічі щодо вирішення даної справи, узгодження правової позиції, відшкодування транспортних витрати, витрати на телекомунікаційний зв`язок, тощо. Складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу, формування пакету документів та подача до суду заяви про забезпечення позову та позовної заяви з додатками (у кількості 5 прим для відповідачів та суду). Участі в судових засідання та складення усіх необхідних процесуальних документів під час розгляду справи в Господарському суді Харківської області, та разі необхідності представництво при апеляційному та касаційному розгляді справи, включаючи гонорар успіху адвоката (в тому числі за характер складності справи).". Загальна вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 1 126 128,64 грн.
Позивач оплатив вказані послуги, що підтверджується платіжною інструкцією №8927 від 17.03.2026 на суму 1 126 128,64 грн.
Представник позивача у заяві про розподіл витрат на правничу допомогу пояснила, що професійна правнича (правова) допомога включала в себе проведення зустрічі з клієнтом, ознайомлення з наданими клієнтом документами, надання консультації в рамках зустрічі щодо вирішення даної справи, узгодження правової позиції, відшкодування транспортних витрати, витрати на телекомунікаційний зв`язок, тощо. Також, адвокатом було підготовлено та подано заяву про забезпечення позову з додатками (у кількості 6 прим для відповідачів та суду). В подальшому адвокатом було підготовлено відзиви на отримані апеляційні скарги (від п`яти відповідачів) на заяву про забезпечення позову, які подавались відповідачами та були надіслані до суду та всім учасникам справи. З метою захисту прав банку, адвокатом було підготовлено пакет документів та складено позовну заяву про стягнення заборгованості в порядку регресу, формування пакету документів та подача до суду та відповідачам у кількості 6 прим. За вимогою суду, адвокатом була здійснена підготовка та надіслані копії позовної заяви з додатками для третіх осіб - Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» та Акціонерному товариству «Укртранснафта». Також, Адвокатом було здійснено ознайомлення з поясненнями, які надійшли від вказаних третіх осіб по даній справі. У зв`язку з тим, що відповідачами та їх представниками, були надіслані відзиви (від п`яти відповідачів) на позовну заяву банку, то адвокатом в свою чергу, була виконана кропітка робота по підготовці відповідей на отримані відзиви. Для цього адвокатом були надіслані запити у банківські установи з метою отримання доказів про арешт грошових коштів. Копії відповідей на запити, були додані до підготовлених відповідей на відзив та надіслані суду та всім учасникам даної справи.
Пунктом 4 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
У запереченні представник відповідача просить суд відмовити представнику Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Представник відповідача зазначив, що акт складений 17.03.2026, в той час, як позовна заява, заява про забезпечення позову подані 20.03.2026. Послуги з участі в судових засіданнях, включаючи апеляційний та касаційний розгляд справи, який ще не відбувся не могли бути «...Адвокатом надані, а Клієнтом прийняті...», ще й «... якісно і у повному обсязі. Клієнт не має претензій до Адвоката» на момент підписання Акту. Інші послуги взагалі не підтверджені датами, обставинами, результатами та, відповідно, жодним належним та допустимим доказом не доведені. Факт «Проведення зустрічі з Клієнтом, ознайомлення з наданими Клієнтом документами, надання консультації в рамках зустрічі щодо вирішення даної справи, узгодження правової позиції,.» не мають свого підтвердження, часового періоду виходячи з розумних меж залучення та зайнятості адвоката. «Відшкодування транспортних витрати та витрати на телекомунікаційний зв`язок» взагалі є знущанням і зловживанням з боку адвоката хоча б тому, що як позивач, так і адвокат знаходяться за однією адресою, про що самі ж і вказують у процесуальних документах та реквізитах доказів, долучених до матеріалів справи: «04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5». Отже, транспортних послуг та послуг телекомунікаційного зв`язку для надання послуг правничого характеру не було і не могло бути. Всі заявлені загальним списком начебто надані послуги не мають своєї частки, яка б встановила реальність і обґрунтованість, а також розподіл на безпосередньо послуги та «гонорару успіху», який, до речі, жодним нормативним актом не передбачений. В акті адвокат заявляє, що надав, зокрема послуги зі складання та подання відповідачам і суду матеріалів у кількості 5 екземплярів, в заяві вказує (без підтвердження належними та допустимими доказами) вже про 6 екземплярів. При цьому, процесуальні документи від імені позивача направлялися в системі «Електронний суд» без додаткової підготовки «пакетів документів» в розумінні паперового документообігу. В такому разі не має значення кількість відповідачів взагалі. Маніпулювання та зловживання обставинами з боку адвоката та позивача, зокрема, в частині обсягів представлення інтересів сторони в судовому розгляді. Так, адвокат, розуміючи, що представництво в судах обов`язково передбачатиме участь в судових засіданнях, заздалегідь вказуючи, що послуги з участі в судових засіданнях вже надані адвокатом та отримані клієнтом, фактично в жодному засіданні не брав участі, що спотворює дійсні обставини, вводить в оману суд і позивача та, як наслідок, створює ризик необґрунтованого стягнення вартості ненаданих правничих послуг. Якщо звернутися до відповідей на відзиви, надані, як стверджує представник, внаслідок кропіткої роботи, то можна встановити, що вони підготовлені фактично без особливостей та зміни правової позиції, що потребує додаткових навантажень для адвоката-спеціаліста, отже, значна складність у направленні відповідей на відзиви, яка б потребувала компенсації позивачеві витрат на правничу допомогу, не вбачається. Виникають питання й щодо якості наданих послуг. Зокрема, представником відповідача-5 під час розгляду справи зверталася увага на вибіркове повідомлення відповідачів щодо пред`явлених вимог на оплату гарантії. Зокрема, листи №№1-327, 1-328, 1-397 направлялися лише юридичним особам- відповідачам. Фізичним особам-відповідачам, напевне за консультаціями адвоката, Позивачем не направлено, хоча очевидно, що слід було направляти. Розрахунок штрафних санкцій, доданий до позову, не викликає обґрунтованої складності в нарахуванні, оскільки потребував лише множення двох цифр. Обґрунтування позову також не містить складності або необхідності дослідження спірних обставин та застосування до них лише норм Цивільного кодексу України. Крім того, з незрозумілих причин та підстав, напевне на підтвердження «якості» наданих послуг, адвокатом застосовано норми Господарського кодексу України, що на момент складання позову втратив чинність і застосовуватися не міг.
Таким чином, представник відпоідача-5 вважає розмір заявлений до стягнення не лише надмірним, а й безпідставним, а, отже, відсутні підстави для задоволення судом заяви представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд винести додаткове рішення у справі №922/927/26, яким стягнути пропорційно з відповідачів витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 1 126 128,64 грн. 
Представник відповідача-5 вважає також, що штрафні санкції, стягнуті з відповідачів є достатніми для позивача аби здійснити оплату дійсно наданих правничих послуг адвокатом, якщо вони взагалі надавалися крім підписання процесуальних документів.
Суд частково погоджується з позицією представника відповідача-5 та зазначає наступне.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Предметом спору у цій справі було стягнення у порядку регресу понад 37 млн грн із шести відповідачів за участю двох третіх осіб, досліджувався значний обсяг письмових доказів, сторонами подавалася значна кількість процесуальних документів, розглядалися питання забезпечення позову, перегляд відповідної ухвали в апеляційному порядку, учасниками спору подавалися численні відзиви, відповіді на відзиви та інші письмові пояснення.
Отже, доводи відповідача про те, що справа не відзначалася складністю, спростовуються матеріалами справи.
Водночас суд погоджується із тим, що навіть у складній справі заявлений до компенсації розмір витрат повинен відповідати критеріям реальності, необхідності та розумності.
Як вбачається з акта прийому-передачі послуг №105 від 17.03.2026, сторонами договору до складу наданих адвокатом послуг включено не лише роботи, які були виконані станом на дату його підписання, а й участь адвоката у судових засіданнях Господарського суду Харківської області, представництво інтересів клієнта під час апеляційного та касаційного перегляду справи, а також складання усіх необхідних процесуальних документів під час подальшого розгляду справи.
При цьому, на момент підписання зазначеного акта, а саме: 17.03.2026, позовна заява ще не була подана до суду, провадження у справі не було відкрито, судові засідання не проводилися, а апеляційний чи касаційний перегляд справи взагалі був відсутній як юридичний факт.
Таким чином, зазначений акт містить перелік послуг, які на дату його підписання об`єктивно не могли бути фактично надані. Відтак, суд погоджується із доводами відповідача у цій частині.
Разом з цим суд зазначає, що положення статті 126 Господарського процесуального кодексу України допускають компенсацію як уже сплачених витрат, так і тих, які сторона має сплатити відповідно до договору. Однак наведене не звільняє сторону від обов`язку довести фактичний обсяг робіт, виконаних саме у межах розгляду конкретної справи, та не свідчить про можливість компенсації робіт, які ще не виконані або виконання яких залежить від настання майбутніх невизначених процесуальних подій.
Фактично заявлена до відшкодування сума сформована як єдина неподільна винагорода без визначення вартості кожної окремої послуги. При цьому акт приймання-передачі не містить ані погодинного розрахунку виконаних робіт, ані зазначення часу, витраченого адвокатом на виконання кожної процесуальної дії, ані вартості окремих видів послуг.
Відсутній також розподіл між оплатою фактично виконаних робіт та так званим "гонораром успіху", хоча із змісту акта вбачається, що така винагорода включена до загальної суми.
Зазначені обставини істотно ускладнюють можливість перевірити співмірність заявлених до компенсації витрат та оцінити їх відповідність критеріям, визначеним частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Вирішуючи питання щодо можливості покладення на відповідачів усієї заявленої до відшкодування суми, суд також враховує, що відповідно до частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України саме учасник справи, який заявляє вимогу про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, повинен надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Наведена норма покликана забезпечити можливість суду та інших учасників процесу перевірити реальність виконаних адвокатом робіт, їх зв`язок із розглядом конкретної справи та співмірність заявленої до відшкодування суми.
Однак, поданий позивачем акт №105 від 17.03.2026 містить лише узагальнений перелік виконаних адвокатом робіт без зазначення тривалості виконання кожної із них, їх вартості окремо, кількості витрачених годин чи інших показників, які дозволяли б оцінити співвідношення між обсягом виконаної роботи та заявленою до відшкодування сумою. Фактично сторони договору визначили єдину фіксовану винагороду за весь комплекс правничої допомоги без її деталізації.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, згідно якої подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Однак суд за таких обставин не може надати обґрунтовану оцінку співмірності витрат на оплату послуг адвоката із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Суд не ставить під сумнів право сторін договору самостійно визначати порядок обчислення адвокатського гонорару, оскільки це відповідає принципу свободи договору та положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Разом із тим під час вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами суд не пов`язаний способом визначення винагороди, погодженим адвокатом і клієнтом.
Компенсації за рахунок іншої сторони підлягають лише ті витрати, які доведені належними доказами та відповідають критеріям необхідності, реальності і розумності. Саме такий підхід неодноразово сформульований Великою Палатою Верховного Суду, яка звертала увагу, що суд при розподілі судових витрат має оцінювати не лише факт їх понесення, а й їх обґрунтованість та співмірність.
Оцінюючи доводи відповідача щодо включення до складу витрат транспортних витрат та витрат на телекомунікаційний зв`язок, суд виходить із такого. Відповідно до акта №105 такі витрати включені до загальної вартості правничої допомоги без зазначення їх конкретного розміру. Жодних документів, які б підтверджували здійснення транспортних витрат (проїзні документи, квитанції, чеки, розрахунки тощо), або документів щодо понесення витрат на телекомунікаційний зв`язок, позивачем суду не подано. Більш того, зі змісту самого акта неможливо встановити, яка саме частина заявленої до компенсації суми припадає на відповідні витрати. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити їх фактичне понесення, необхідність та розмір.
Водночас зазначені обставини самі по собі не свідчать про необхідність повної відмови у компенсації витрат на професійну правничу допомогу, оскільки основною складовою заявленої суми є оплата безпосередньо професійної діяльності адвоката.
Також суд вважає частково обґрунтованими доводи відповідача щодо включення до акта робіт, які на момент його підписання ще не могли бути виконані. Зокрема, до переліку включено участь адвоката у судових засіданнях, складання процесуальних документів під час подальшого розгляду справи, представництво у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Однак, матеріали справи свідчать, що станом на дату підписання акта такі процесуальні дії ще не були здійснені. Отже, наведені положення акта не можуть самі по собі свідчити про фактичне виконання відповідних робіт.
Разом із тим суд враховує пояснення представника позивача, відповідно до яких після відкриття провадження адвокатом фактично було виконано значний обсяг процесуальної роботи, зокрема, здійснено підготовку заяви про забезпечення позову, підготовлено позовну заяву із значним обсягом додатків, сформовано та направлено процесуальні документи всім відповідачам і третім особам, підготовлено відповіді на численні відзиви відповідачів, складено інші процесуальні документи, здійснювалося представництво інтересів позивача протягом розгляду справи.
Вказані процесуальні документи дійсно містяться у матеріалах справи, а тому суд не має підстав ставити під сумнів сам факт виконання адвокатом значної частини відповідної роботи.
Разом із тим сам по собі значний обсяг підготовлених процесуальних документів ще не свідчить про безумовну співмірність заявленої до компенсації суми.
Суд також бере до уваги заперечення відповідача щодо відсутності значної складності окремих процесуальних документів. Дійсно, аналіз змісту відповідей на відзиви свідчить, що вони значною мірою ґрунтувалися на вже викладеній у позовній заяві правовій позиції та містили її подальший розвиток. Разом із тим дана обставина не може бути підставою для неврахування відповідної роботи адвоката, оскільки підготовка відповідей на відзиви є самостійною процесуальною дією, необхідність якої була зумовлена активною процесуальною поведінкою відповідачів.
Водночас суд погоджується із тим, що така робота не може автоматично обґрунтовувати компенсацію винагороди у розмірі понад один мільйон гривень за відсутності деталізованого розрахунку часу та вартості кожної окремої процесуальної дії.
Особливу увагу суд звертає на питання відшкодування «гонорару успіху», який прямо зазначений у акті приймання-передачі послуг як складова загальної суми винагороди адвоката. Верховний Суд неодноразово зазначав, що погодження сторонами договору про надання правничої допомоги «гонорару успіху» не виключає можливості його компенсації за рахунок іншої сторони спору.
Разом із тим такий гонорар не підлягає автоматичному відшкодуванню лише з тієї підстави, що він передбачений договором між адвокатом та клієнтом. Питання його компенсації вирішується судом із застосуванням загальних критеріїв, визначених статтями 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме з урахуванням реальності, необхідності, співмірності та розумності відповідних витрат.
Однак, у даному випадку суд позбавлений можливості встановити, яка саме частина заявленої до компенсації суми становить оплату фактично виконаної адвокатом роботи, а яка — гонорар успіху, оскільки подані документи такого розмежування не містять.
Відсутність такого розрахунку не може покладати негативні наслідки на відповідачів при вирішенні питання про компенсацію судових витрат. Саме тому суд при визначенні розміру витрат, що підлягають стягненню, виходить не із договірного розміру винагороди, погодженого між адвокатом та клієнтом, а із критеріїв розумності, необхідності та співмірності витрат, передбачених процесуальним законом.
Оцінюючи у сукупності всі наявні у матеріалах справи докази, суд виходить із того, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт укладення договору про надання професійної правничої допомоги, факт сплати адвокатської винагороди, а також здійснення адвокатом представництва інтересів позивача у даній справі. Разом із тим суд враховує, що визначений сторонами договору розмір винагороди не є безумовною підставою для покладення всієї її суми на іншу сторону спору.
Заперечення представника відповідача-5 про повну відмову у задоволенні заяви суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання адвокатом професійної правничої допомоги саме у межах даної справи, а також її оплату позивачем.
Таким чином, суд доходить висновку, що заявлені витрати підлягають зменшенню до розміру, який відповідає критеріям реальності, необхідності, співмірності та розумності, а тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Суд не ставить під сумнів право сторін договору визначити будь-який розмір адвокатської винагороди. Однак при вирішенні питання про її компенсацію за рахунок іншої сторони суд повинен оцінити не лише факт сплати коштів, а й їх необхідність, документальне підтвердження та співмірність. Саме позивач повинен надати суду можливість перевірити відповідність заявленої суми фактично виконаній роботі. Якщо така можливість відсутня через неподання детального розрахунку, неподільність заявленої винагороди або включення до неї складових, які не можуть бути перевірені судом, негативні наслідки недостатності доказування покладаються саме на заявника, а не на іншу сторону спору.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

У частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У контексті наведеного вище, суд наголошує на тому, що подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
З огляду на зазначене, стягнення повної вартості послуг, визначених у Акті прийму-передачі послуг №105 від 17.03.2026 у загальній сумі 1 126 128,64 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).
За таких обставин, враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, беручи до уваги складність справи, ціну позову, а також погоджену позивачем та його адвокатом п.2. додаткової угоди №105 від 13.03.2026 до договору про правничої допомоги винагороду за надання послуг, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги клопотання відповідача-5 про зменшення витрат на оплату правової допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 300 000,00 грн.
При цьому суд зазначає, що з урахуванням вимог частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів пропорційно результатам вирішення спору.
Відтак, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2026 позовні вимоги задоволено повністю, витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з усіх відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Заяву (вх.№15209 від 23.06.2026) представника Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" Гаврищук Н.Є. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЛТД» (65045, м. Одеса, вул. Катерининська, 48, кв. 47; код ЄДРПОУ: 35567199) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК ЮКРЕЙН ДЕФЕНС СІСТЕМС» (61103, м. Харків, вул. Дерев`янка, 7-А; код ЄДРПОУ: 45128337) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ЕНЕРДЖІ» (04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35, прим. 108/4, оф.1; код ЄДРПОУ: 41168177) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський пров., 19/5; код ЄДРПОУ: 35591059) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено 14.07.2026. 

Суддя 	 	Т.О. Пономаренко