ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2026 м.Дніпро Справа № 904/506/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 (головуючи в першій інстанції Новікова Р.Г.) 
у справі за позовом 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів 
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
У лютому 2026 року 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів (надалі - 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС» (надалі – ПрАТ «Южкокс») про стягнення 201546,36 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами укладений договір № 12-22/25 від 29.12.2025 про охорону від пожеж, який є чинним на 2026 рік, відповідно до якого відповідач (замовник) взяв на себе зобов`язання здійснювати виплату одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою. Вказує, що на виконання умов договору та у зв`язку зі звільненням 02.01.2026 наказом Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області № 5 сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , оператора 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ, через скорочення штату, у позивача виникло право на отримання від відповідача коштів для виплати одноразової грошової допомоги. Звільнена особа має вислугу понад 10 років, що відповідно до п.8 розділу XXVII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623, дає право на виплату допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що за розрахунком позивача становить 201546,36 грн. Позивач зазначає, що 02.01.2026 звернувся до відповідача з листом та проєктом додаткової угоди для узгодження та здійснення цієї виплати, однак відповідач листом від 28.01.2026 № 38 відмовив у виплаті, посилаючись на складну фінансово-економічну ситуацію та воєнний стан, а додаткову угоду не підписав. Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки вона суперечить ст.ст.509, 526, 610, 629 ЦК України, які встановлюють обов`язковість виконання договірних зобов`язань належним чином та забороняють односторонню відмову від їх виконання. Також, на переконання позивача, відмова відповідача суперечить умовам самого договору, якими сторони прямо погодили порядок фінансування таких виплат за рахунок коштів замовника. При цьому посилання відповідача на воєнний стан позивач вважає безпідставним, оскільки воєнний стан не зупинив господарську діяльність підприємства, воно продовжує працювати, отримувати прибуток, а особовий склад пожежно-рятувального підрозділу, навпаки, виконує свої обов`язки у посиленому режимі, забезпечуючи охорону об`єктів відповідача. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 відмовлено у задоволенні позовних 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів до ПрАТ «Южкокс» про стягнення 201546,36 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності у відповідача обов`язку сплатити зазначену суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, оскільки згідно з п.4.3.1 договору про охорону від пожеж від 29.12.2025 № 12-22/25, така виплата не входить до складу кошторису видатків на утримання особового складу і здійснюється замовником за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору. Однак, відповідна додаткова угода між сторонами не укладалась, отже, у відповідача не виникло зобов`язання зі сплати спірної суми. Крім того, суд встановив, що позивач не надав доказів порушення відповідачем умов договору, оскільки оплата наданих у січні 2026 року послуг на суму 558333,00 грн згідно з актом від 31.01.2026 була здійснена відповідачем у повному обсязі, і позивач цього не оспорював. Суд дійшов висновку, що вимога позивача не ґрунтується на умовах договору, тому у задоволенні позову відмовив. 
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі - 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 у справі № 904/506/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПрАТ «Южкокс» на користь апелянта 201546,36 грн.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи. Згідно з доводами апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив статус 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів як критично важливої установи для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджує суспільну значущість належного фінансування пожежно-рятувальних підрозділів. Крім того, на переконання апелянта, суд не врахував, що укладений між сторонами договір про охорону від пожеж № 12-22/25 від 29.12.2025 містить окремі складові ціни, зокрема, п.4.3 та пп.4.3.1, які прямо передбачають обов`язок замовника здійснювати виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, при цьому такі виплати не входять до кошторису видатків на утримання особового складу і здійснюються за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою. Апелянт вважає, що суд помилково ототожнив предмет спору – невиконання відповідачем зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту сержанту ОСОБА_1 з оплатою поточних послуг за актом, які були сплачені в повному обсязі. За твердженнями апелянта, це не свідчить про виконання відповідачем окремого зобов`язання за п.4.3 договору. Апелянт наголошує, що аналогічні договори з іншими суб`єктами господарювання передбачали укладення додаткових угод про виплату одноразової допомоги при звільненні, що підтверджує усталену практику та обов`язок замовника здійснювати такі виплати, однак суд не надав оцінки цим доказам. Посилання відповідача на воєнний стан та складну фінансову ситуацію апелянт вважає безпідставними, оскільки ці обставини не звільняють від виконання договірних зобов`язань, підприємство продовжує господарську діяльність, а особовий склад пожежно-рятувального підрозділу виконує свої обов`язки у посиленому режимі, забезпечуючи охорону об`єктів відповідача. Тому невиконання зобов`язань може призвести до припинення договірних відносин, ліквідації підрозділів та негативних наслідків для безпеки. Таким чином, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не спростовує жодного висновку суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач зазначає, що позивач в апеляційній скарзі вперше посилається на наказ ДСНС № НС-51 від 13.01.2026 про підтвердження статусу критично важливої установи, однак не обґрунтував поважності причин неможливості його подання до суду першої інстанції, тому цей доказ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції. Крім того, відповідач зауважує, що якщо й надавати оцінку змісту цього наказу, він стосується виключно бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації і жодним чином не впливає на виконання сторонами договірних зобов`язань за договором № 12-22/25 від 29.12.2025. Стосовно посилання позивача на положення Порядку організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів на підставі договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 716 від 14.08.2019, та включення відповідача до переліку суб`єктів господарювання, віднесених до категорій цивільного захисту, відповідач наголошує, що ці обставини не змінюють суті спірних правовідносин, оскільки утримання та матеріально-технічне забезпечення державних пожежно-рятувальних підрозділів здійснюється за рахунок коштів суб`єкта господарювання саме в межах договору та вартості послуг, погоджених сторонами, а не поза межами договору, як помилково стверджує позивач. Відповідач звертає увагу, що позивач є бюджетною установою і згідно з Положенням про 2 ДПРЗ та ч.16 ст.23 Кодексу цивільного захисту України утримується за рахунок коштів державного бюджету поряд з коштами, що надходять від укладених договорів, тому твердження апелянта, що кошти, які надходять від відповідача, є єдиним джерелом фінансування, є необґрунтованими. Відповідач зазначає, що згідно з п.п.4.3.1 договору, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні не входить до складу кошторису видатків на утримання особового складу і здійснюється замовником за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору, однак сторони такої додаткової угоди не уклали, а відповідач не підписав направлений позивачем проєкт, тому у відповідача не виникло договірного обов`язку здійснювати зазначену виплату. При цьому відповідач звертає увагу, що умовами договору та додатками до нього сторони погодили вичерпний перелік видів грошового забезпечення та одноразових допомог, що включаються до вартості послуг (допомога на оздоровлення та одноразова допомога на вирішення соціально-побутових потреб), і виплата одноразової допомоги при звільненні у цих документах не передбачена. Відповідач наголошує, що ціна договору є його істотною умовою, сторони погодили її у розмірі 6699996,00 грн на рік, і вона не може бути змінена без згоди сторін, а відповідач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, сплативши послуги за січень 2026 року згідно з актом виконаних робіт, тому заборгованість за договором відсутня. Відповідач зазначає, що надані позивачем додаткові угоди з іншими суб`єктами господарювання стосуються виключно правовідносин позивача з цими юридичними особами і жодним чином не свідчать про наявність обов`язку саме у ПрАТ «Южкокс» здійснювати такі виплати, оскільки кожен договір є окремим волевиявленням сторін. Відповідач посилається також на висновки суду у справі № 904/2275/21 між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідач також звертає увагу, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту є додатковою соціальною гарантією, яка надається державою відповідно до Конституції України, і підвищений рівень соціального забезпечення осіб рядового і начальницького складу зумовлений виконанням ними державних функцій, тому має забезпечуватися за рахунок коштів державного бюджету, а не покладатися на суб`єктів господарювання поза межами договірних відносин. Відповідач наголошує, що відмова у підписанні додаткової угоди була обґрунтована відсутністю фінансової можливості несення додаткових витрат, не передбачених погодженими умовами договору, і це жодним чином не свідчить про визнання чи невизнання самого договірного зобов`язання, оскільки взяття на себе додаткових грошових зобов`язань залежить від фінансового стану підприємства. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 у даній справі; призначено розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також витребувано матеріали вказаної справи з Господарського суду Дніпропетровської області. 
15.05.2026 матеріали справи № 904/506/26 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
28.05.2026 від ПрАТ «Южкокс» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Між ПрАТ «Южкокс» (замовник) та 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів (виконавець) укладений договір про охорону від пожеж від 29.12.2025 №12-22/25, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого виконавець зобов`язався надавати послуги для забезпечення будівель, споруд та територій замовника охороною від пожеж (далі – об`єкти), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги. У порядку та за умов, визначених договором, замовник доручає виконавцю, а виконавець зобов`язується протягом строку дії договору здійснювати охорону від пожеж безпосередньо об`єктів замовника, що включає: організацію та проведення гасіння пожеж, рятування людей на них, надання допомоги ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, аварій, катастроф і стихійного лиха та проведення аварійно-рятувальних та аварійно-відновлювальних робіт на об`єктах замовника; проведення заходів, спрямованих на попередження виникненню пожеж і надзвичайних ситуацій, та інших профілактичних робіт у цьому напрямку.
Згідно з п.3.1 договору, виконавець організовує охорону від пожеж силами 22 державної пожежно-рятувальної частини 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів (далі - 22 ДПРЧ).
У пунктах 4.1, 4.2 договору зазначено, що ціна договору на рік складає 6699996,00 грн (без ПДВ), щомісяця – 558333,00 грн (без ПДВ). 
Перелік і склад статей калькулювання, що включаються до вартості послуг з охорони від пожеж, визначається Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку в державному секторі 135 «Витрати», затвердженим наказом Мінфіну від 18.05.2012 № 568.
Пунктом 4.3 та п.п.4.3.1 п. 4.3 договору встановлено, що виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4.3 договору, не входить до складу кошторису видатків на утримання осіб рядового і начальницького складу 22 ДПРЧ, і здійснюється замовником за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору.
Згідно з п.п.4.4, 4.5 договору, утримання та матеріальне-технічне забезпечення 22 ДПРЧ здійснюється за рахунок коштів замовника. При зміні визначених чинним законодавством норм на утримання (грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу, оплата праці та інші види забезпечення), підготовку особового складу та працівників виконавця, ціна договору та кошторис підлягають перегляду, що оформляється додатковою угодою до договору.
У пункті 5.1 договору зазначено, що розрахунки проводяться на підставі акту наданих послуг та рахунку шляхом оплати замовником наданих послуг виконавцем щомісяця в національній валюті України не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування належної до сплати суми на реєстраційний рахунок виконавця.
Відповідно до п.п.10.1-10.3, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє з 01.01.2026 по 31.12.2026. Термін дії договору може бути продовжено за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до договору. Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання покладених на них відповідно до умов договору зобов`язань, які не були ними виконані в період дії договору. 
Згідно з п.10.5 договору, зміни та (або) доповнення, додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками сторін та засвідчені печатками сторін. 
Відповідно до розділу ХІІІ договору, невід`ємними його частинами є: додаток № 1 - Штатний розклад та розрахунок грошового забезпечення з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, що включається до вартості послуг з охорони від пожеж на об`єктах ПрАТ «Южкокс»; додаток № 2 - Штатний розклад та розрахунок заробітної плати з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, що включаються до вартості послуг з охорони від пожеж на об`єктах ПрАТ «Южкокс»; додаток № 3 - Перелік об`єктів ПрАТ «Южкокс», розташованих на території підприємства та за її межами. 
Сторонами складений та підписаний без претензій та зауважень акт виконаних робіт за січень 2026 року від 31.01.2026 на суму 558333,00 грн. 
На підставі Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 02.01.2026 № 5 (по особовому складу), сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 (оператор 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ) 02.01.2026 звільнена зі служби цивільного захисту за п.176 пп.4 (за скороченням штату) та виключена з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
Виконавець звернувся до замовника з листом від 02.01.2026 № 49-201-21/49-204 про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 (оператора 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ) у розмірі 201546,36 грн, разом з проєктом додаткової угоди до договору. 
У листі-відповіді від 28.01.2026 № 28 замовник відмовив виплачувати одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 (оператора 22 ДПРЧ 2 ДПРЗ) та послався на умови складної фінансово-економічної ситуації, воєнний стан та ведення воєнних дій на території України. Замовник послався на пп.4.3.1 п.4.3 договору № 12-22/25 від 29.12.2025 та зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги не входить до складу кошторису видатків на утримання осіб рядового і начальницького складу 22 ДПРЧ та повинна здійснюватися за окремим рахунком, що оформлюється шляхом укладення додаткової угоди до договору. Замовник не підписав запропоновану виконавцем додаткову угоду до договору від 29.12.2025 щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 201546,36 грн.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).
Пунктами 1.1, 1.9, 1.13 Положення про 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, затвердженого наказом ДСНС від 24.05.2013 (у редакції наказу ДСНС від 25.08.2025 №1055) передбачено, що 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів є державним пожежно-рятувальним підрозділом зі статусом державної аварійно-рятувальної служби.
Загін здійснює постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на договірній основі об`єктів підвищеної небезпеки і територій, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій.
Загін є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету та коштів, що надходять від укладених договорів про охорону від пожеж та постійне і обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на договірній основі.
Механізм організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів суб`єкта господарювання незалежно від форми власності на підставі договору з метою запобігання виникненню пожеж, їх своєчасного виявлення, локалізації, ліквідації та мінімізації збитків від них, визначає Порядок організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів на підставі договорів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 716 (далі – Порядок).
У пункті 2 Порядку вказано, що його дія поширюється на: суб`єктів господарювання, що включені до переліку суб`єктів господарювання, де утворюються державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2013 № 874; інших суб`єктів господарювання, зокрема тих, що включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, але не включені до переліку, зазначеного в абзаці другому цього пункту, за їх зверненням.
Відповідно до п.1 Переліку суб`єктів господарювання, де утворюються державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2013 № 874, серед суб`єктів господарювання, віднесених до категорій цивільного захисту (особливої важливості, першої та другої категорії), зазначені суб`єкти господарювання металургійної промисловості, яким належать, зокрема, об`єкти коксохімічного, агломераційного, вогнетривкого, доменного, сталеплавильного, прокатного, кисневого, феросплавного, ливарного, титаномагнієвого виробництва.
У примітках до вищезгаданого Переліку вказано, що державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту здійснюють охорону від пожеж суб`єктів господарювання на підставі договорів.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що організація та забезпечення охорони від пожеж суб`єкта господарювання здійснюється державними пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (далі - пожежно-рятувальні підрозділи).
Згідно з п.п.4, 5 Порядку, створення пожежно-рятувальних підрозділів у суб`єктах господарювання згідно з переліком, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, для охорони від пожежі їх об`єктів здійснюється в установленому законодавством порядку.
Охорона від пожеж суб`єктів господарювання здійснюється на підставі договору, який укладається між територіальним органом ДСНС і суб`єктом господарювання згідно з правилами, встановленими Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо специфіки окремих об`єктів суб`єктів господарювання, та цим Порядком.
Відповідно до п.п.8-10 Порядку, перелік і склад статей калькулювання, що включаються до вартості послуг з охорони від пожеж, визначається Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку в державному секторі 135 «Витрати», затвердженим наказом Мінфіну від 18.05.2012 № 568.
Кошти, що сплачуються суб`єктом господарювання згідно з умовами договору про охорону від пожеж, зараховуються згідно з законом про державний бюджет на відповідний рік до доходів спеціального фонду державного бюджету та використовуються відповідно до кошторису територіального органу ДСНС за напрямами, визначеними законодавством.
Утримання та матеріальне-технічне забезпечення державних пожежно-рятувальних підрозділів здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, яким відповідно до договору надаються послуги з охорони від пожеж.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту сержанту служби ОСОБА_1 .
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив статус 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів як критично важливої установи для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджує суспільну значущість належного фінансування пожежно-рятувальних підрозділів. Крім того, на переконання апелянта, суд не врахував, що укладений між сторонами договір про охорону від пожеж № 12-22/25 від 29.12.2025 містить окремі складові ціни, зокрема п.4.3 та пп.4.3.1, які прямо передбачають обов`язок замовника здійснювати виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704, при цьому такі виплати не входять до кошторису видатків на утримання особового складу і здійснюються за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою. Апелянт вважає, що суд помилково ототожнив предмет спору – невиконання відповідачем зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту сержанту ОСОБА_1 з оплатою поточних послуг за актом, які були сплачені в повному обсязі. За твердженнями апелянта, це не свідчить про виконання відповідачем окремого зобов`язання за п.4.3 договору. Апелянт наголошує, що аналогічні договори з іншими суб`єктами господарювання передбачали укладення додаткових угод про виплату одноразової допомоги при звільненні, що підтверджує усталену практику та обов`язок замовника здійснювати такі виплати, однак суд не надав оцінки цим доказам. Посилання відповідача на воєнний стан та складну фінансову ситуацію апелянт вважає безпідставними, оскільки ці обставини не звільняють від виконання договірних зобов`язань, підприємство продовжує господарську діяльність, а особовий склад пожежно-рятувального підрозділу виконує свої обов`язки у посиленому режимі, забезпечуючи охорону об`єктів відповідача. Тому невиконання зобов`язань може призвести до припинення договірних відносин, ліквідації підрозділів та негативних наслідків для безпеки. Таким чином, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідач зазначає, що позивач є бюджетною установою і згідно з Положенням про 2 ДПРЗ та ч.16 ст.23 Кодексу цивільного захисту України утримується за рахунок коштів державного бюджету поряд з коштами, що надходять від укладених договорів, а одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту є додатковою соціальною гарантією, яка надається державою відповідно до Конституції України, і підвищений рівень соціального забезпечення осіб рядового і начальницького складу зумовлений виконанням ними державних функцій, тому має забезпечуватися за рахунок коштів державного бюджету, а не покладатися на суб`єктів господарювання поза межами договірних відносин. Відповідач звертає увагу, що згідно з підп.4.3.1 договору між сторонами, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні не входить до складу кошторису видатків на утримання особового складу і здійснюється замовником за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору, однак сторони такої додаткової угоди не уклали, а відповідач не підписав направлений позивачем проєкт, тому у відповідача не виникло договірного обов`язку здійснювати зазначену виплату. При цьому відповідач звертає увагу, що умовами договору та додатками до нього сторони погодили вичерпний перелік видів грошового забезпечення та одноразових допомог, що включаються до вартості послуг (допомога на оздоровлення та одноразова допомога на вирішення соціально-побутових потреб), і виплата одноразової допомоги при звільненні не передбачена. Відповідач наголошує, що ціна договору є його істотною умовою, сторони погодили її у розмірі 6699996,00 грн на рік, і вона не може бути змінена без згоди сторін, а відповідач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, сплативши послуги за січень 2026 року згідно з актом виконаних робіт, тому заборгованість за договором відсутня. Відмова у підписанні додаткової угоди була обґрунтована відсутністю фінансової можливості несення додаткових витрат, не передбачених погодженими умовами договору, і це жодним чином не свідчить про визнання чи невизнання самого договірного зобов`язання, оскільки взяття на себе додаткових грошових зобов`язань залежить від фінансового стану підприємства. 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду встановила наступне.
Позивач обґрунтовує свої вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про охорону від пожеж № 12-22/25 від 29.12.2025, а саме: п.4.3 та пп.4.3.1 цього договору.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів наявності у відповідача обов`язку сплатити заявлену суму. 
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з тим, обов`язковими є лише ті умови, які були погоджені сторонами при укладенні договору. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, умовами договору № 12-22/25 від 29.12.2025, зокрема пп.4.3.1 п.4.3, передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4.3 договору, не входить до складу кошторису видатків на утримання осіб рядового і начальницького складу 22 ДПРЧ і здійснюється замовником за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору. Отже, сторони прямо передбачили, що обов`язок замовника щодо виплати одноразової грошової допомоги виникає виключно за умови укладення окремої додаткової угоди, в якій буде визначено конкретну суму та порядок такої виплати.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до відповідача з листом від 02.01.2026 № 49-201-21/49-204 та проєктом додаткової угоди про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 201546,36 грн. Однак відповідач листом від 28.01.2026 повідомив про відмову у підписанні зазначеної додаткової угоди. Таким чином, сторони не досягли згоди щодо додаткового зобов`язання, а тому у відповідача не виник обов`язок щодо здійснення спірної виплати.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що п.4.3 договору сам по собі встановлює безумовний обов`язок замовника здійснювати виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а додаткова угода є лише технічним оформленням вже існуючого обов`язку. Таке тлумачення суперечить прямому змісту пп.4.3.1 п.4.3 договору, який чітко визначає, що виплата здійснюється за окремим розрахунком, що оформляється додатковою угодою до договору. Вказана умова договору є імперативною для сторін, і відсутність додаткової угоди свідчить про відсутність самого зобов`язання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Проте ці норми застосовуються лише до тих зобов`язань, які виникли на законних підставах. У даному випадку, оскільки додаткова угода не була укладена, зобов`язання щодо виплати одноразової грошової допомоги не виникло, а відмова відповідача від її підписання не може розцінюватися як порушення зобов`язання.
Щодо посилання апелянта на положення Порядку організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів на підставі договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 716, колегія суддів зазначає, що п.10 вказаного Порядку передбачено, що утримання та матеріально-технічне забезпечення державних пожежно-рятувальних підрозділів здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, яким відповідно до договору надаються послуги з охорони від пожеж. Однак це положення визначає джерело фінансування, а не обсяг зобов`язань за конкретним договором. Обсяг зобов`язань сторін визначається умовами укладеного договору. Як вже зазначалося, умовами договору виплату одноразової грошової допомоги при звільненні віднесено до окремої складової, яка потребує додаткового узгодження сторін шляхом укладення додаткової угоди.
Також колегія суддів враховує, що відповідно до п.1.13 Положення про 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, затвердженого наказом ДСНС від 24.05.2013 (у редакції наказу ДСНС від 25.08.2025 № 1055), загін є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету та коштів, що надходять від укладених договорів про охорону від пожеж та постійне і обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування на договірній основі. Отже, твердження апелянта про те, що кошти, які надходять від відповідача, є єдиним джерелом фінансування 22 ДПРЧ, є необґрунтованим та спростовується наведеним положенням.
Щодо посилання апелянта на укладення аналогічних додаткових угод з іншими суб`єктами господарювання, колегія суддів зазначає, що кожен договір є окремим волевиявленням сторін і не може створювати обов`язків для інших осіб, які не є сторонами таких договорів. Правовідносини між позивачем та іншими підприємствами не є тотожними правовідносинам між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Тому укладення додаткових угод з іншими контрагентами не свідчить про обов`язок відповідача укласти таку угоду.
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, зокрема, додатковим угодам з іншими суб`єктами господарювання. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з аналізу умов саме договору № 12-22/25 від 29.12.2025, укладеного між сторонами, та встановив відсутність узгодженого сторонами зобов`язання щодо спірної виплати. Посилання на практику інших суб`єктів господарювання не спростовує цього висновку, оскільки кожен договір є індивідуальним.
Щодо посилання апелянта на наказ ДСНС № НС-51 від 13.01.2026 про підтвердження статусу 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів як критично важливої установи, колегія суддів зазначає, що цей наказ не був предметом дослідження суду першої інстанції, а тому не може бути прийнятий до уваги судом апеляційної інстанції відповідно до ст.269 ГПК України. Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний наказ не впливає на умови виконання укладеного між сторонами договору та не створює для відповідача додаткових зобов`язань, не передбачених договором.
Щодо твердження апелянта про те, що спірна сума є частиною грошового утримання осіб рядового і начальницького складу і підлягає виплаті на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України 20.07.2018 № 623, колегія суддів зазначає, що ці нормативно-правові акти регулюють порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, проте не встановлюють обов`язку суб`єктів господарювання, які уклали договори про охорону від пожеж, здійснювати такі виплати за відсутності відповідних договірних зобов`язань. 
Згідно з п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Аналогічне положення міститься і у п.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України 20.07.2018 № 623, яким встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.
Таким чином, джерелом фінансування таких виплат є кошти державного бюджету, якщо інше не передбачено господарським договором.
Виходячи з викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до укладеного між ПрАТ «Южкокс» та 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів договору № 12-22/25 від 29.12.2025, зобов`язання сторін договору сформовані та встановлені на основі спільного й вільного їх волевиявлення, і за умовами вищезазначеного договору на ПрАТ «Южкокс» не покладено додаткових зобов`язань, крім тих, які визначені за згодою сторін вказаним вище договором. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта та вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність позовних вимог щодо невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором з виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням особи зі служби цивільного захисту у розмірі 201546,36 грн, а відтак - відмову в задоволенні позову.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального права, що виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та поданим доказам. Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів наявності у відповідача зобов`язання щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 201546,36 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та неправильного тлумачення норм матеріального права. Відтак, апеляційна скарга 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об`єктів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 у справі № 904/506/26 не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат 
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 у справі № 904/506/26 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 у справі № 904/506/26 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України. 
Повна постанова складена 04.09.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді О.І.Кучеренко 

Т.В.Стефанів