Справа №:755/5671/25
Провадження №: 2-а/755/663/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 287 за справою про адміністративне правопорушення від 24 березня 2025 року, прийняту ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 17 000,00 грн; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на його адресу 31 березня 2025 року засобами поштового зв`язку надійшла постанова № 287 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 24 березня 2025 року винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог законодавства та є безпідставною, незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 13 березня 2025 року по 18 березня 2025 року та з 19 березня 2025 року по 26 березня 2025 року, а 12 березня 2025 року з громадського транспорту був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де відмовився в отриманні повістки для проходження ВЛК, оскільки не мав з собою відповідних медичних документів та просив видати йому повістку на проходження медичного огляду ВЛК та/або направлення на проходження відповідного огляду за місцем його військового обліку, однак, видавати повістку на інший день або направлення на медичний огляд ВЛК за місцем військового обліку відповідач відмовився. Позивач стверджує, що у його діях взагалі відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, позаяк, надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, є обов`язком самого військовозобов`язаного, крім того, його візит до ІНФОРМАЦІЯ_8 не відповідав вимогам порядку передбаченого законодавством, а видане йому направлення на проходження ВЛК є протиправним та суперечить нормам Порядку, які регламентують процедуру виклику, видачі направлень та інформування громадян про їх обов`язки, таким чином, видання такого направлення без дотримання встановленої процедури порушує передбачений порядок мобілізаційної роботи і є незаконним.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 12 травня 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
22 травня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю. До відзиву відповідач долучив копію повістки 2/3/427 від 12 березня 2025 року, від отримання якої позивач відмовився по причині: бажанням пройти медичний огляд за місцем перебуванням на військовому обліку, спочатку відмову обґрунтував відсутністю при собі медичних документів. За даним фактом старшим, офіцером адміністративного відділення Відповідача старшим лейтенантом ОСОБА_3 , 12.03.2025 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 287 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивачу при складанні протоколу про адміністративне правопорушення №287 від 12 березня 2025 року роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зазначене підтверджується записом відеофіксації. Розгляд справи було призначено на 24.03.2025 р. о 16 год. 05 хв. Позивач на розгляд справи не з`явився.
Таким чином, розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 262 КАС України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів справи, 12 березня 2025 року старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 складено відносно позивача протокол №287 про адміністративне правопорушення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 36)
На підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення №287 від 12 березня 2025 року, 24 березня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесена постанова № 287 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно позивача. (а.с.14-17)
Вказаною постановою встановлено, що старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 , 12 березня 2025 року складено відносно ОСОБА_1 , протокол № 287 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол про адміністративну відповідальність складено у відповідності до вимог Глави 19 КУпАП. ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, повідомлений про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи у строки, визначені ст. 277-2 КУпАП. Суть правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 287: встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 в особливий період та під час проведення мобілізації, перебуваючи 12 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 о 11 год. 24 хв. відмовився від отримання повістки та проходження медичного огляду з метою визначення його придатності до військової служби, дані про що містить протокол № 287 про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази (повістка № 2/3/448, направлення для встановлення придатності до військової служби № 2/3/427, попередження про адміністративну відповідальність, матеріали відео фіксації). Підстав для його відстрочки немає та у визначеному законодавством порядку останній не заброньований. ОСОБА_1 від надання пояснень до протоколу відмовився. На підставі викладеного вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язаний проходити медичний огляд для визначення його придатності до військової служби та його призначення на особливий період, під час проведення мобілізації, не залежно від місця перебування на військовому обліку за рішенням керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_8. Однак, зазначений обов`язок на виконання рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виконувати відмовився. Із аналізу матеріалів відеофіксації, що здійснювалась під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено наступне. ОСОБА_1 спочатку відмовлявся від отримання направлення на проходження медичного огляду, пояснюючи це відсутністю при собі медичних документів та нібито бажанням пройти медичний огляд за місцем перебуванням на військовому обліку. З метою надання ОСОБА_1 проміжку часу для збирання медичних документів, останньому було сформовано повістку № 2/3/448 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 12.03.2025 року о 18 год. 00 хв. для проходження медичного огляду. Від отримання повістки ОСОБА_1 відмовився. В подальшому, до ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула дружина ОСОБА_1 , яка привезла його медичні документи. Тобто, перешкоди, на які посилався ОСОБА_1 щодо проходження медичного огляду, відпали. Однак, вказані обставини жодним чином не вплинули на позицію ОСОБА_1 та останній знову відмовився від проходження медичного огляду. Після проведених телефонних консультацій ОСОБА_1 та його дружини із адвокатом, пояснення причин щодо відмови від проходження медичного огляду зазнало змін, а саме: при собі наявні не всі медичні документи. Із викладеного вбачається, що протиправна поведінка ОСОБА_1 є наслідком небажання останнього виконувати свій військовий обов`язок, а не відсутністю медичних документів, необхідних для проходження медичного огляду. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі у сукупності, ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 4 п. 1 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При накладенні адміністративного стягнення враховано характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника. Обставин, що пом`якшують відповідальність, не встановлено. Обставиною, що обтяжує відповідальність, є продовження протиправної поведінки, яка полягає у категоричній відмові ОСОБА_1 від проходження медичного огляду для визначення його придатності до військової служби, незважаючи на неодноразову вимогу уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 виконати свій обов`язок. Визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 17 000,00 грн.» 
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Приміткою до ст. 210 КУпАП вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває по цей час.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У відповідності до абзаців 2 та 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови.
Вищевказаний Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 21 Порядку №560, за викликом районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8 (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (ІНФОРМАЦІЯ_8), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
За приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_8 або їх відділів:
- взяття на військовий облік;
- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (ІНФОРМАЦІЯ_8);
- призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_8 чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
Достовірні, належні та достатні відомості про вручення позивачу повістки про його виклик саме для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення йому направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, у матеріалах справи відсутні.
В силу положень пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402), військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ІНФОРМАЦІЯ_8 до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.
Отже, вказаною нормою пункту 3.5 Положення №402 на військовозобов`язаного покладається обов`язок під час проведення медичного огляду надати членам військово-лікарської комісії медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
В свою чергу, як зазначив позивач, оскільки, його було затримано в громадському транспорті, він не мав при собі медичних документів, адже не готувався в цей день проходити військово-лікарську комісію. Сторонами не заперечується факт адміністративного затримання позивача та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказане дозволяє стверджувати, що у діях позивача відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки, надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку, є обов`язком як самого військовозобов`язаного який направляється на ВЛК, так і ІНФОРМАЦІЯ_8, який направляє на огляд до початку такого огляду. Цей обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.
Твердження позивача про звернення до нього вимоги негайного проходження медичної комісії та нехтування його проханням про відкладення такого проходження на більш пізній час для можливості надати медичні документи, відповідачем не заперечується, а також підтверджується відомостями з журналу реєстрації направлень на ВЛК, де зазначено дату проходження 12 березня 2025 року. Враховуючи вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час його вчинення 11 год 24 хвилин, а також дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо негайного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача, він був позбавлений реальної можливості зібрати необхідні медичні документи та надати їх у цей день 12 березня 2025 року членам ВЛК. Натомість відповідач вказує на вину позивача у тому, що пізніше дружина доставила до ІНФОРМАЦІЯ_1 медичну документацію, однак, після спілкування з адвокатом, позивач відмовляється від проходження ВЛК. Суд не може прийняти до уваги дані доводи, оскільки, позивач не є знавцем законодавства та йому не було відомо, яку саме необхідно надати медичну документацію, а після роз`яснення захисником норм законодавства позивач установив, що дружина не привезла медичну карточку позивача, яка обов`язкова для проходження ВЛК, а необхідні для проходження ВЛК медичні документи він не тримає при собі постійно, що не передбачено нормами чинного законодавства.
Суд звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваної постанови уповноваженою особою не було розглянуто та враховано письмові пояснення військовозобов`язаного щодо неможливості проходження ВЛК за відсутності медичної документації.
Суд відхиляє твердження відповідача, що неявка позивача за повісткою на 24 березня 2025 року є доказом на підтвердження його ухилення від медичного огляду, оскільки, як убачається з матеріалів справи, а саме: виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1374/489 від 18 березня 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 12 березня 2025 року по 18 березня 2025 року з діагнозом: цереброваскулярна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст, прогресуючий перебіг, ст. субкомпенсації, з загостренням хронічного порушення мозкового кровообігу в вертебро-базилярному басейні з вираженним вестибуло-атактичним, цефалгічним, цереброастенічним синдромами на тлі гіпертонічної хвороби, церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби ІІ ст., 2 ст., ризик 2. (а.с. 20-21) та виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1497/801 від 26 березня 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 19 березня 2025 року по 26 березня 2025 року з діагнозом: хронічний панкреатит, стадія загострення (а.с. 19).
Крім того, згідно з пунктом 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період - у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) ІНФОРМАЦІЯ_8, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, позивач не перебуває на військовому обліку у відповідача, а перебуває на обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Доказів того, що позивач добровільно виявив бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період матеріали справи не містять.
Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами порушення позивачем вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і як наслідок, факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено відповідачем, а тому наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не доведена. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Зазначений обов`язок відповідач не виконав, оскільки ним не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд у сукупності встановленого та викладеного вважає, що у даному випадку відсутня вина позивача у вчиненні правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно із приписами ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не встановлено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Заявлені позивачем вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав позивача.
Належним способом відновлення прав позивача на захист яких був поданий цей адміністративний позов, є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, тому позов по цій справі підлягає частковому задоволенню.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Однак, ставка судового збору за подання позовної заяви з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності становить 605,60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - задовольнити частково.

Скасувати постанову № 287 по справі про адміністративне правопорушення від 24 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17 000,00 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано у десятиденний строк з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :