ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року | справа № 380/18339/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,- 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 24 червня 2024 року, прийняте уповноваженою службово особою підрозділу охорони державного кордону Колпаковою Альоною ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що позивач є співробітником ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”. Відповідно до наказу про відрядження №21-06/24-01 від 21.06.2024 ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” направило ОСОБА_1 у відрядження до Польщі (м. Варшава) на строк 24 календарних дні - з 21 червня по 14 липня 2024 року. 24.06.2024 на прикордонному пункті “Грушів-Будомєж” уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону ІНФОРМАЦІЯ_4 було відмовлено ОСОБА_1 у виїзді з України, про що складено рішення про відмову в перетині державного кордону України від 24.06.2024. Відмову мотивовано тим, що ОСОБА_1 не зміг підтвердити мету для виїзду за кордон у період дії на території України воєнного стану.
Позивач зауважує, що він бажав здійснити перетин кордону як особа, яка визначена в п. 2-9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Так, вказаним пунктом визначено, що у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека. Вважає, що зазначене рішення не відповідає вимогам законодавства, ОСОБА_1 було документально підтверджено мету виїзду за кордон, надано всі необхідні документи для виїзду за кордон в якості водія ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”, а тому рішення про відмову в перетині державного кордону України від 24.06.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 04.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач 14.11.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказав, що позивачем пропущено визначений Законом України «Про прикордонний контроль» строк звернення до суду. Крім цього, статтею 7 Закону України "Про прикордонний контроль" передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. Відповідач наголошує, що у разі не підтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль". Відтак, на думку відповідача, недостатньо лише самого факту наявності документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, оскільки підтвердження мети поїздки є невід`ємною складовою здійснення прикордонного контролю, а тому надання дозволу на перетин державного кордону України можливе тільки після усіх необхідних заходів здійснення прикордонного контролю. Підсумовуючи вищевикладене, відповідач вказує, що надані позивачем документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, тому прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з персоналу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_1 , лейтенантом ОСОБА_2 рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України від 24.06.2024 є правомірними. Просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалою від 27.02.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 122 КАС України, а саме — через пропуск місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль».
Ухвалою судді від 10.03.2025 позовну ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення залишено без розгляду, оскільки позивачем не було належним чином усунуто недоліки у строк, встановлений судом.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/18339/24 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Справа №380/18339/24 повернулася до суду першої інстанції 25.05.2026.
Ухвалою судді від 28.05.2026 справу прийнято до провадження.
Представником відповідача 09.06.2026 повторно подано відзив на позовну заяву.
Представник позивача 16.06.2026 подав до суду додаткові пояснення по справі.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 24.06.2024 з метою перетинання державного кордону з Республікою Польща прибув до пункту пропуску "Грушів-Будомєж".
Позивач вказує, що з метою підтвердження підстав для перетинання державного кордону України надав посадовим особам відповідача такі документи: 
1. Наказ ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” №9 від 11.01.2010 про прийняття ОСОБА_1 на посаду Регіонального менеджера з продажів;
2. Наказ ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” №21-06/24-01 від 21.06.2024 про відрядження ОСОБА_1 до Польщі (м. Варшава) строком на 24 календарних днів з 21 червня по 14 липня 2024 року в якості водія транспортного засобу;
3. Посвідчення про відрядження до Польщі (м. Варшава), виданого ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” ОСОБА_1 відповідно до наказу №21-06/24-01 від 21.06.2024 з метою надання транспортних послуг.
4. Довіреність ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”, видана 08.01.2024 співробітнику - ОСОБА_1 на право керувати транспортним засобом (без обмежень по території пересування, в т. ч. з правом виїзду за територію України), спеціалізованим вантажним фургоном RENAULT MASTER, держ. номер НОМЕР_3 , який належить ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”. Дана довіреність діє до 31.12.2024.
5. Подорожній лист службового легкового автомобіля №06-2024/01 з 26 червня по 20 липня 2024 року, автомобіля RENAULT MASTER, держ. номер НОМЕР_3 , у якому зазначено водія: ОСОБА_1 .
6. Договір на постачання № P14/12 від 14.12.2009 укладений між ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” та компанією “Fackelmann Polska sp.o.o.” предметом якого є поставка продукції, та у якому визначено місце передачі товарів Продавцем відповідному перевізнику: Tomice, ul. Europejska 13, 05-532 DFNIOCHA – Poland.
7. Додаток № 2 від 01.08.2010 до договору на постачання № P14/12 від 14.12.2009.
8. Міжнародна товарно-транспортна накладна від 21.06.2024 у якій зазначено перевізника ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”, країна завантаження вантажу - Польша, країна розвантаження вантажу - Україна;
9. Рахунок, наданий продавцем - Fackelmann Polska sp.o.o., у якому зокрема зазначена дата замовлення 18.06.2024 та дата доставки 24.06.2024. 
24.06.2024 заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_1 ) лейтенант ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями).
Вважаючи рішення від 24.06.2024 про відмову у перетині державного кордону протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону № 1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Частинами 1, 3 ст. 14 Закону № 1710-VI встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України”, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.
Надаючи оцінку рішенню від 24.06.2024 про відмову позивачу у перетинанні державного кодону України, суд також враховує наступне.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене ст. 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжений та триває й досі.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Статтею 1 Закону № 389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону № 389-VIII).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
29.12.2021 Кабінет Міністрів України на реалізацію повноважень передбачених п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв постанову № 1455 (далі - Порядок № 1455, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (п. 1 Порядку № 1455).
Відповідно до п. 8 Порядку № 1455 перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Статтею 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII) визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
На виконання статті 3 Закону № 3857-XII Кабінет Міністрів України постановою від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) затвердив Правила перетинання державного кордону громадянами України (чинні та в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.
Пунктом 2 Правил визначено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами.
У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Пунктом 2-9 Правил передбачено: "У разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.
Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата.
Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.
Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки.
На одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати: два водії на вантажному транспортному засобі ліцензіата; три водії на пасажирському транспортному засобі (автобусі) ліцензіата.
Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів з дня перетину державного кордону.
У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном, установлених цим пунктом, Укртрансбезпека може припинити доступ відповідного ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки на три місяці.
Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки приймається комісією, до складу якої можуть залучатися представники Мінінфраструктури та інших органів державної влади.
Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки затверджується наказом Голови Укртрансбезпеки.
Наказ про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки оприлюднюється наступного дня після його видання на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки та надсилається ліцензіату на електронну адресу (у разі наявності), що міститься в ліцензійній справі.
У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль".
За правилами статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Із змісту пунктів 10, 12 Правил слідує, що пропуск громадян через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону.
Для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Указані положення Порядку кореспондують приписам ч. ч. 1-3 ст. 7 Закону України "Про прикордонний контроль" № 1710-VI, за якими паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
У разі не підтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль".
З матеріалів справи суд встановив, що за результатами перевірки паспортних та інших документів, наданих позивачем з метою встановлення мети поїздки за кордон, посадові особи відповідача відмовили ОСОБА_1 в пропуску через державний кордон. Причиною відмови вказано не підтвердження мети поїздки.
Суд звертає увагу, що рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою державної прикордонної служби.
Із цих же підстав суд зауважує, що сам факт включення позивача до системи "Шлях" не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.
З приводу аргументів позивача суд зазначає, що Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають виключний перелік підстав для перетину державного кордону військовозобов`язаними у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, та документи, які подаються для їх підтвердження.
Тобто особа, яка з`явилася до відповідного пункту пропуску повинна надати документи, які підтверджують відповідну підставу, яка надає їй право в умовах воєнного стану здійснити перетин державного кордону України.
Наведені вище обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач не має можливості визначити підставу, з якої особа має право здійснити перетин державного кордону України, адже право подання необхідних документів для підтвердження тієї чи іншої підстави належить особі, яка перетинає державний кордон.
Відтак аргументи позивача про протиправну відсутність в оскаржуваному рішенні посилання на документи, необхідні для подання позивачем для перетину державного кордону України, суд відхиляє.
Суд встановив, що з метою підтвердження підстав для перетинання державного кордону України, позивач надав такі документи:
1. Наказ ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” № 9 про прийняття на роботу ОСОБА_1 ;
2. Наказ ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” №21-06/24-01 від 21 червня 2024 року про відрядження ОСОБА_1 до Польщі (м. Варшава) строком на 24 календарних днів з 21 червня по 14 липня 2024 року”.
3. Посвідчення про відрядження до Польщі (м. Варшава);
4. Довіреність ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” від 08.01.2024 на право керувати транспортним засобом (без обмежень по території пересування, в т. ч. з правом виїзду за територію України), спеціалізованим вантажним фургоном RENAULT MASTER, держ. номер НОМЕР_3 , який належить ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА”. 
5. Подорожній лист службового легкового автомобіля №06-2024/01 з 26 червня по 20 липня 2024 року, автомобіля RENAULT MASTER, держ. номер НОМЕР_3 .
6. Договір на постачання № P14/12 від 14.12.2009 укладений між ТОВ “ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА” та компанією “Fackelmann Polska sp.o.o.”.
7. Додаток № 2 від 01.08.2010 до договору на постачання № P14/12 від 14.12.2009.
8. Міжнародна товарно-транспортна накладна від 21.06.2024;
9. Рахунок, наданий продавцем - Fackelmann Polska sp.o.o. 
Дослідивши зміст цих документів суд звертає увагу, що ці документи лише підтверджують перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із ТОВ «ФАКЕЛЬМАНН Україна». 
Водночас, посвідчення про відрядження є документом, який підтверджує факт відрядження працівника підприємства та не виконує функцію дозвільного документа на здійснення перевезення. Його призначення – регулювати трудові відносини між працівником і роботодавцем, а не засвідчувати право на міжнародні перевезення. При цьому суд зазначає, що позивачем не було подано ліцензії на здійснення ТОВ «ФАКЕЛЬМАНН Україна» міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів, а тому вказана в посвідченні про відрядження мета поїздки «надання транспортних послуг» не підтверджена належними доказами.
Подорожній лист є внутрішнім документом підприємства, який використовується для обліку роботи водія та транспортного засобу. Він може містити інформацію про маршрут, витрати пального та години роботи, але не підтверджує законність перевезення в міжнародному сполученні. При цьому суд зазначає, що поданий позивачем подорожній лист не був належним чином заповнений та не підтверджує факту здійснення позивачем перевезення вантажів у міжнародному сполученні.
Суд також звертає увагу, що подані позивачем договір постачання №Р14/12 та додаток №2 до цього договору, складені 14.12.2009 та 01.08.2010, а тому не можуть бути належними доказами на підтвердження мети виїзду позивачем за межі території України.
Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість сумнівів органу прикордонного контролю у справжності мети поїздки, що була повідомлена позивачем посадовій особі пункту пропуску 24.06.2024.
Крім того суд наголошує, що оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України за наявності на те законних підстав.
Враховуючи викладене у своїй сукупності суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, не довів незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. 
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан