Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2026  	Справа №607/11425/26 Провадження №2-а/607/340/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.,
при секретарі судового засідання: Канюці Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №R526805 від 08.05.2026.
Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №R526805 від 08.05.2026, його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не став на військовий облік як ВПО ( ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), чим допустив порушення правил військового обліку. Позивач не згідний із вказаною постановою, оскільки вважає її протиправною та необґрунтованою. Зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності у нього статусу внутрішньо переміщеної особи, а також обов`язку стати на військовий облік саме як внутрішньо переміщена особа. Позивач вказує, що в оскаржуваній постанові міститься лише загальне посилання на те, що ним не виконано обов`язок щодо постановки на військовий облік як ВПО, однак у постанові відсутні будь-які відомості щодо наявності у нього такого статусу, зокрема не зазначено номер та дату видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, орган, який її видав, дату взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання як ВПО чи інші обставини, які б підтверджували виникнення відповідного обов`язку. Також позивач зазначає, що його зареєстроване місце проживання знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та дана територія не є місцем його переміщення, а тому відсутні підстави вважати його внутрішньо переміщеною особою. На думку позивача, сама заява про згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності особи не може бути єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки така заява не звільняє відповідача від обов`язку встановити наявність події адміністративного правопорушення, складу правопорушення та вини особи. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а оскаржувана постанова прийнята без достатніх правових та фактичних підстав.
Представник відповідача   ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить проводити судовий розгляд без участі їхнього представника та заперечив проти задоволення позову, вказавши, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Представник відповідача зазначив, що позивач, перебуваючи на військовому обліку, зобов`язаний дотримуватися правил військового обліку, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487. На думку представника відповідача, за результатами перевірки відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було встановлено, що ОСОБА_1 не виконав вимоги законодавства щодо постановки на військовий облік, у зв`язку з чим допустив порушення правил військового обліку. 08.05.2026 позивач через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста подав заяву, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та погоджується на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. На підставі такої заяви начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову №R526805 від 08.05.2026 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Також зазначив, що відповідно до статті 279-9 КУпАП у разі подання особою відповідної заяви уповноважена посадова особа має право розглянути справу без участі особи та винести постанову про накладення адміністративного стягнення. Крім того, вказав, що факт подання позивачем такої заяви свідчить про визнання ним допущеного порушення та погодження з притягненням його до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене вважає, що постанова №R526805 від 08.05.2026 є правомірною, а позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 25 травня 2026 року адміністративний позов призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтується позов, а також вивчивши відзив на позовну заяву, встановив наступне. 
Судом встановлено, що 08.05.2026 винесено постанову про адміністративне правопорушення №R526805. В постанові по справі про адміністративне правопорушення вказано, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не став(ла) на військовий облік як ВПО (ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу"), чим допустив(ла) порушення правил військового обліку. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, на підставі яких саме доказів відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
З аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за ст. 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та був зобов`язаний стати на військовий облік за місцем фактичного проживання як внутрішньо переміщена особа.
Відповідачем не доведено сам факт набуття позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, з яким закон пов`язує виникнення обов`язку щодо постановки на військовий облік за місцем фактичного проживання. Матеріали адміністративної справи не містять довідки про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи, відомостей про номер та дату видачі такої довідки, дату взяття на облік, орган, який її видав, а також будь-яких інших документів з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, які б підтверджували наявність у позивача такого статусу.
Саме лише зазначення в оскаржуваній постанові про те, що позивач «не став на військовий облік як ВПО», без наведення конкретних фактичних даних та без посилання на належні докази, не може вважатися достатнім підтвердженням наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідачем не надано доказів отримання та перевірки відповідної інформації шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Таким чином висновок відповідача про вчинення позивачем порушення правил військового обліку ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджений належними доказами, що суперечить вимогам статей 251, 280 КУпАП щодо обов`язку органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, встановити наявність події правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача у справі покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Отже, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності спірної постанови ,враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, водночас, суд звертає увагу, що долученим витягом Резерв+ встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стосовно поданої позивачем заяви від 08.05.2026, у якій позивач зазначив, що не оспорює допущене ним правопорушення та погоджується на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Частиною 2 статті 279-9 КУпАП передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Тобто, аналізуючи вищезазначену статтю, суд зазначає, що така передбачає розгляд справи ТЦК без особи (заочно) з автоматичним винесенням штрафу, проте, лише у разі дотримання, зокрема, вимог статті 247 КУпАП. 
Згідно із п. 1 ч. 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Суд звертає увагу, що заява про визнання провини у тому, що у семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не став на військовий облік у ТЦК та СП за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи не є беззаперечним доказом правопорушення, оскільки в адміністративних справах щодо рішень суб`єктів владних повноважень (ТЦК) обов`язок доказування правомірності покладено на відповідача.
Навіть якщо особа написала пояснення або заяву, це не звільняє ТЦК від обов`язку надати докази вчинення правопорушення, в тому числі вручення повістки (поштою, особисто).
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та за недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому постанова від 08.05.2026 №R526805 підлягає скасуванню. 
При задоволенні позову суд вважає, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 суму сплаченого ним судового збору при зверненні із адміністративним позовом в суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 241-246, 286, 293 КАС України, суд –

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення №R526805 від 08.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, а провадження у справі – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, що становить 665,60 грн. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду складено 06 липня 2026 року.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання – АДРЕСА_1 . 
Відповідач:   ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , місцезнаходження – АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя	Ю. І. Дзюбановський