Справа № 953/3613/26
н/п 2/953/2805/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ) 

16 вересня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуба Г.А.
за участю секретаря Кулікової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2026 до Київського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 45853, 70 грн, суму судового збору в розмірі 2662, 40 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.04.2017 між АТ «ОТП БАНК» (далі - АТ «ОТП БАНК», Банк) та ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено Кредитний договір № 259/980/021431628/17 (далі – кредитний договір). За даним кредитним договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, в розмірі визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в Правилах надання і повернення кредиту, що розміщені на офіційному веб-сайті Кредитодавця. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 15.03.2024 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746), (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», «Новий кредитор») відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу №15/03/24 (далі - Договір факторингу), відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017. Згідно з Договором факторингу сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 45853, 70 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 30358, 55 грн; заборгованість за відсотками становить 15495, 15 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0, 00 грн; заборгованість за пенею становить 0, 00 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 справу розподілено судді Зубу Г.А.
02.04.2026 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 02.04.2026.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2026 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представниця позивача Романюк В.С. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просила розглянути справу за наявними в справі доказами, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 93-95).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Крім того, копія позовної заяви з додатками була направлена відповідачу позивачем до звернення до суду з даним позовом відповідно до вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України (а.с. 71-75).
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободРади Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд встановив, що 27 квітня 2017 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 259/980/021431628/17, відповідно до якої сторони погодили відкриття банком на ім`я відповідача поточного (карткового) рахунку з типом МС Gold та номером карткового рахунку НОМЕР_1 та отримання електронного платіжного засобу у вигляді картки з встановленою на ньому кредитною лінією та наступними умовами обслуговування кредитної лінії: розмір процентної ставки становить 36 % річних; розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,1 % річних (а.с. 26).
У заяві-анкеті також зазначено, що вона є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та правил користування карткою, Інформаційного листа, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. 
Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтверджує, що: з договором, правилами, інформаційним листком, тарифами банку, тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені а офіційному сайті банку, ознайомлений, згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна для користування банківськими послугами. Підписанням заяви-анкети клієнт надає банку згоду на збір, зберігання, використання, поширення та передачу до бюро кредитних історій інформації, що складає кредитну історію клієнта в об`ємі визначеному законодавством, а також на доступ до кредитної історії клієнта.
Вказана заява-анкета підписана відповідачем ОСОБА_1 особисто 27.04.2017 (а.с. 26 на звороті). 
Отже, відповідач уклав договір № 259/980/021431628/17 з АТ «ОТП БАНК» з метою отримання кредитних коштів в форматі коштів кредитної лінії.
В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 , якою відповідач підтвердив, що отримана ним картка емітована на його ім`я. Підпис наведений нижче, ідентичний підпису на картці. З правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлений (а.с. 29).
Банк виконав передбачені договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту на кредитну картку.
Виписка з рахунку приватного клієнта № 259/980/021431628/17 на ім`я відповідача ОСОБА_1 за період з 27.04.2017 по 15.03.2024, свідчить про користування грошовими коштами відповідачем (а.с. 10-22).
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21), виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Відтак, заборгованість відповідача за вказаним договором становить 45853, 70 грн (а.с. 48-78).
15 березня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 15/03/24 (а.с. 35-43).
Відповідно до п. 6.2.3. Договору визначено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Згідно з положеннями розділу 7 Договору сторони домовились, що ліміт фінансування по реєстру боржників № 1 та по реєстру боржників № 2 складає 2,8 % та становить 7739745 гривень 59 копійок без пдв, станом на дату підписання сторонами цього договору (п. 7.1.); сторони домовились, що ліміт фінансування по реєстру боржників № 1 від загальної суми заборгованості по кредиту становить 28936 гривень 94 копійки без пдв, станом на дату підписання сторонами цього договору (п. 7.1.1.); сторони домовились, що ліміт фінансування по реєстру боржників № 2 від загальної суми заборгованості по кредиту становить 7710808 гривень 65 копійок без пдв, станом на дату підписання сторонами цього договору (п. 7.1.2.).
Позивачем на підтвердження оплати згідно з Договором факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 надано платіжні інструкції: № 1 від 15.03.2024 на суму 28 936, 94 грн (призначення платежу: оплата згідно з Договором факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 реєстр боржників № 1 без ПДВ) (а.с. 47); № 2 від 15.03.2024 на суму 7 710 808, 65 грн (призначення платежу: оплата згідно з Договором факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 реєстр боржників № 2 без ПДВ) (а.с. 47 на звороті).
Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу №15/03/24 від 15.03.2024, складеного 15 березня 2024 року, АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали цей акт про таке: клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 договору факторингу № 15/03/24 від 15 березня 2024 року реєстр боржників № 1 (а.с. 8).
Згідно з Актом приймання-передачі реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024, складеного 15 березня 2024 року, складеного 15 березня 2024 року, АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали цей акт про таке: клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 договору факторингу № 15/03/24 від 15 березня 2024 року реєстр боржників № 2 (а.с. 8 на звороті).
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який є боржником за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017, заборгованість за яким становить 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками (а.с. 24).
Суд дослідив документи, які надані на підтвердження укладення між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», та обґрунтовують передачу ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017 до ОСОБА_1 , з яких вбачається, що вони відповідають вимогам законодавства України, мають печатку та підписи уповноважених осіб.
Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017 до відповідача ОСОБА_1 у сумі 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками (а.с. 24).
Отже, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Діджи Фінанс» за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017 становить 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був ознайомлений з умовами договору № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017, який підписав на відомих йому умовах, тобто сторони погодили конкретні умови кредитування, сплату відсотків та інших платежів пов`язаних з користуванням грошовими коштами. Отже, відповідач був ознайомлений з вказаними умовами кредитування під підпис.
Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України.
Отже, заборгованість відповідача за договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017 становить 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суду встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З урахуванням встановленого та положень вказаних норм, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та має непогашену заборгованість.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017, яка становить 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками, тобто позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ТОВ «Діджи Фінанс» є адвокат Білецький Богдан Михайлович на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.07.2025 (а.с. 32-34).
Позивач на підтвердження понесених витрат у розмірі 7 000, 00 грн надав: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.07.2025 (а.с. 32-34); додаткову угоду № 259/980/021431628/17 по договору № 42649746 від 01.07.2025 (а.с. 44); акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 27.11.2025 (а.с. 9); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_2 , необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 25); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Білецього Богдана Михайловича (а.с. 79).
У пункті 4.8. Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.07.2025 сторонами погоджено тарифікацію наданих послуг клієнту (а.с. 33)
Відповідно до акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 27.11.2025, виконавець (ФОП ОСОБА_2 ) надав, а клієнт (ТОВ «Діджи Фінанс») прийняв правову допомогу загальною вартістю 7 000, 00 грн, зокрема: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» тривалістю 1 год, загальна вартість - 2 000, 00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач тривалістю 2 год, загальна вартість - 4 000, 00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) тривалістю 0,5 год, вартістю 500, 00 грн; подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням тривалістю 0,5 год, вартістю 500 грн; разом 7 000, 00 грн (а.с. 9).
У Постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Суд враховує, що (І) складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, (ІІ) позовна заява в цій справі є рамочною (уніфікованою) для позивача, (ІІІ) адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, (IV) справа розглядається у спрощеному провадженні, (V) позивач участі у судових засідань не приймав, тобто надання правничої допомоги адвокатому цій справі зводилося до складання позовної заяви.
Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 3 500, 00 грн.
За приписами ч. 1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 662, 40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 12, 13,76-79, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265,268, 273, 274, 277-279, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 259/980/021431628/17 від 27.04.2017 у розмірі 45853, 70 грн, з яких: 30358, 55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 15495, 15 грн – сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження за адресою: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1; IBAN: НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», МФО: 334851);
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 16 вересня 2026 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ