Справа № 560/17167/25
РІШЕННЯ
іменем України

27 липня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі Відділу реєстрації місця проживання про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - позивачка), звернулася до суду з позовом до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі Відділу реєстрації місця проживання (далі - відповідач), у якому просить: зобов`язати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі Відділу реєстрації місця проживання скасувати рішення за заявою К-9339 від 07.08.2025 про відмову ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі Відділу реєстрації місця проживання здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.10.2025 відкрито провадження у справі №560/17167/25 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.03.2026 справу №560/17167/25 прийнято до провадження суддею Печеним Є.В. у зв`язку зі зміною складу суду. 
Ухвалено розгляд справи розпочато спочатку та постановлено здійснювати його за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За позовною заявою, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з таких підстав. 
Зазначає, що 07.08.2025 звернулася до відповідача із заявою К-9339 про реєстрацію місця проживання малолітньої доньки за адресою зареєстрованого місця проживання матері: АДРЕСА_2 . 
Вказує, що цього ж дня отримала відмову в реєстрації місця проживання дитини з мотивів відсутності згоди другого з батьків.
Позивачка стверджує, що є власницею квартири за вказаною адресою. 
Посилається на те, що шлюб між нею та батьком дитини розірвано. 
Зазначає, що батько дитини проживає у російській федерації, є громадянином російської федерації, а з часу введення в Україні воєнного стану між ним та позивачкою припинився будь-який зв`язок. 
На думку позивачки, саме ці обставини об`єктивно унеможливлюють отримання його згоди на реєстрацію місця проживання дитини.
Також позивачка посилається на те, що дитина фактично проживає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні, навчається та отримує медичні послуги в Україні. 
На думку позивачки, відмова у реєстрації місця проживання дитини суперечить її найкращим інтересам і створює перешкоди для належного обліку дитини, доступу до освітніх, медичних та соціальних послуг.
Згідно із відзивом на позов, відповідач проти задоволення позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити повністю з огляду на таке.
Зазначає, що 07.08.2025 позивачка подала заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказує, що у реєстрації місця проживання було письмово відмовлено, оскільки позивачка не подала всіх необхідних документів, а саме - відсутня згода батька дитини.
Відповідач, зокрема посилається на Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядок декларування та реєстрації місця проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», та зазначає, що правових підстав для реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю без письмової згоди батька немає.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Станом на 07.08.2025 дитина не досягла десятирічного віку.
07.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради із заявою К-9339 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_2 . 
На заяві міститься службова відмітка про відмову у реєстрації місця проживання. 
Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_3 , громадянин російської федерації, а матір`ю - ОСОБА_1 , громадянка України.
У матеріалах справи міститься довідка №6833-000033218 про реєстрацію ОСОБА_2 громадянкою України. 
У довідці зазначено, що дитина набула громадянства України на підставі частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» та є громадянкою України з 17.06.2016.
Документи, долучені до матеріалів справи, підтверджують укладення декларації про вибір лікаря у м. Шепетівці, а також проживання дитини разом із матір`ю у АДРЕСА_3 , у період з 11.03.2020 по 01.08.2025.
У матеріалах справи наявні довідки закладів освіти, відповідно до яких дитина відвідувала ЗДО №2 «Сонечко» у м. Шепетівці з 20.07.2020 по 24.02.2022 та навчається у Ліцеї №10 Хмельницької міської ради з 01.09.2025.
Також у матеріалах справи міститься витяг з Реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а також довідка про зареєстрованих у цьому житловому приміщенні осіб.
Разом із тим, частина доказів, на які посилається позивачка, складена після прийняття оскаржуваного рішення від 07.08.2025, зокрема довідка про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 09.09.2025, довідка Ліцею №10 Хмельницької міської ради за вересень 2025 року та акт ОСББ «САДКИ» від 03.10.2025. 
Такі документи суд оцінює у сукупності з іншими доказами, однак вони не підтверджують, що станом на 07.08.2025 відповідачу було подано згоду батька дитини або рішення суду чи органу опіки та піклування, яке замінює таку згоду.
Матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент звернення із заявою К-9339 або станом на момент прийняття оспорюваної відмови позивачка подала відповідачу: письмову згоду батька дитини; нотаріально засвідчену згоду батька дитини; рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю; рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю; судове рішення або інший акт компетентного органу, який прямо дозволяє реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX (далі - Закон №1871-IX у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.
За частиною шостою статті 5 Закону №1871-IX, реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 9 Закону №1871-IX, до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років.
За частиною шостою статті 9 цього Закону, якщо у свідоцтві про народження дитини віком до 14 років зазначено, що батьки або один із батьків дитини є іноземцем чи особою без громадянства, для реєстрації місця проживання такої дитини вперше, крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, додатково подається довідка про реєстрацію особи громадянином України. Іноземці, особи без громадянства, які для реєстрації місця проживання подали посвідку на постійне проживання або посвідку на тимчасове проживання, додатково подають паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, або рішення про визнання особою без громадянства, видане центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері реєстрації фізичних осіб, та засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними.
Пунктом 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265Порядку №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі - Порядок № 265 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
Пункт 35 Порядку №265 визначає, що для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає: 1) заяву за формою згідно з додатками 2, 3 і 8; 2) паспортний документ особи або довідку про звернення за захистом в Україні (для осіб, які реєструють місце перебування); 3) свідоцтво про народження (для дітей віком до 14 років), крім іноземців та осіб без громадянства, або документ про реєстрацію народження, виданий компетентним органом іноземної держави і легалізований у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 4) довідку про реєстрацію особи громадянином України (у разі здійснення вперше реєстрації місця проживання дитини віком до 14 років, у свідоцтві про народження якої зазначено, що батьки або один із батьків є іноземцем чи особою без громадянства); 5) документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них; право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, іншого надавача соціальних послуг з проживанням (довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, іншого надавача соціальних послуг з проживанням за формою згідно з додатком 4, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у таких установах або закладах); 6) відомості або документ, що підтверджує сплату адміністративного збору (не подається у разі здійснення реєстрації місця перебування); 7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Водночас, суд вказує на те, що документи, які підтверджують право власності матері на житло або її зареєстроване місце проживання у відповідному житлі, не замінюють згоди іншого з батьків, оскільки вимога щодо такої згоди передбачена пунктом 33 Порядку №265.
Згідно з підпунктом 3 пункту 87 Порядку №265, орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. 
За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до частини першої статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд враховує, що, як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто виходячи з тих обставин, які існували на момент прийняття оспорюваного рішення.
Такий підхід узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним, наприклад, у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16, відповідно до якого адміністративний суд оцінює рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень з огляду на обставини, що існували на час їх прийняття або вчинення.
Верховний Суд у постановах від 11.09.2023 у справі №420/14943/21 та від 09.04.2025 у справі №520/32557/23 виходив з того, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути належно вмотивованим, а його обґрунтованість передбачає логічний зв`язок між установленими фактичними обставинами, застосованими нормами права і зробленими висновками.
У постанові від 11.02.2025 у справі №686/196/24 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, застосовуючи Порядок №265, виходив із того, що реєстрація місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється за згодою іншого з батьків, крім випадків, коли місце проживання дитини визначено рішенням суду або органу опіки та піклування. 
У цій постанові Верховний Суд також звернув увагу, що при вирішенні питання про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди одного з батьків суд має оцінювати, чи відповідає така реєстрація найкращим інтересам дитини.
Зазначений правовий висновок Верховного Суду сформований у цивільній справі про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. 
Він підтверджує, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про можливість реєстрації місця проживання дитини без такої згоди вирішується не органом реєстрації на власний розсуд, а в установленому законом порядку з оцінкою найкращих інтересів дитини.
У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №752/2951/20 зазначено, що при вирішенні справ про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди одного з батьків підлягає з`ясуванню, чи є відмова одного з батьків безпідставною або зумовлена певними обставинами. 
Зазначена постанова враховується судом як така, що відображає загальний підхід у спорах про заміну згоди одного з батьків, однак основне значення для цієї справи має практика, сформована із застосуванням Порядку №265.
Суд також бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 у справі №640/109/19, за яким спір, що фактично стосується місця реєстрації та проживання дитини, а також реалізації батьківських прав, може мати приватноправовий характер і вирішуватися у порядку цивільного судочинства. 
У цій справі наведений правовий висновок не є підставою для закриття провадження, оскільки позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у реєстрації місця проживання. 
Водночас, суд враховує цей висновок при визначенні меж адміністративного судового контролю.
Так, предметом судової перевірки у цій справі є правомірність рішення відповідача про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини, прийнятого за результатами розгляду заяви К-9339 від 07.08.2025.
У той же час, суд не вирішує у цій адміністративній справі питання доцільності реєстрації місця проживання дитини на майбутнє, не визначає місце проживання дитини та не замінює відсутню згоду одного з батьків. 
Завдання суду у межах заявлених позовних вимог полягає у перевірці того, чи мав відповідач правові підстави відмовити у реєстрації місця проживання саме станом на 07.08.2025.
Судом встановлено, що станом на дату звернення із заявою дитина не досягла десятирічного віку. 
Отже, до спірних правовідносин належить застосовувати, зокрема положення частини третьої статті 5 Закону №1871-IX, частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», частини першої статті 160 Сімейного кодексу України та пункту 33 Порядку №265.
Суд виходить з того, що зміст цих норм свідчить, що реєстрація місця проживання дитини віком до 10 років за адресою одного з батьків можлива за згодою іншого з батьків або за наявності рішення суду чи органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання дитини.
При цьому, судом не встановлено, що на час прийняття відповідачем оскаржуваної відмови позивачка подала згоду батька дитини або документ, який за законом замінює таку згоду.
Так, суд враховує доводи позивачки про те, що батько дитини проживає у російській федерації, зв`язок із ним припинився, а отримання його згоди є неможливим. 
Однак, суд зазначає, що такі доводи не спростовують правомірності відмови відповідача, оскільки орган реєстрації не наділений повноваженнями самостійно оцінювати сімейні обставини, замінювати згоду батька або визнавати таку згоду непотрібною.
Суд погоджується, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення. 
Разом із тим, принцип найкращих інтересів дитини не скасовує вимоги закону про необхідність згоди іншого з батьків або рішення компетентного органу. 
У випадку неможливості отримати згоду батька позивачка не позбавлена права звернутися до суду або органу опіки та піклування для вирішення питання про місце проживання дитини чи надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди батька.
Суд також враховує, що окремі докази, на які посилається позивачка, зокрема довідка Ліцею №10 Хмельницької міської ради та акт ОСББ «САДКИ» від 03.10.2025, складені після 07.08.2025. 
Такі документи суд оцінює у сукупності з іншими доказами, однак вони не підтверджують, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваної відмови позивачка подала згоду батька дитини або документ, який за законом замінює таку згоду.
Крім того, суд зазначає, що після прийняття оскаржуваного рішення законодавство у сфері декларування та реєстрації місця проживання зазнавало змін. 
Проте такі зміни не впливають на оцінку правомірності рішення відповідача від 07.08.2025, оскільки це рішення перевіряється судом з урахуванням матеріально-правового регулювання та обставин, які існували на дату його прийняття. 
Зокрема, зміни, пов`язані з особливостями реєстрації місця проживання дітей у разі неможливості отримання згоди другого з батьків під час воєнного стану, були запроваджені після прийняття оспорюваного рішення, а тому не визначають правомірності відмови від 07.08.2025.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів, що підставою для відмови було неподання позивачем необхідного документа або відомості - згоди іншого з батьків чи документа, який її замінює. 
Така підстава відповідає підпункту 3 пункту 87 Порядку №265.
Отже, відповідач, відмовляючи у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за заявою К-9339 від 07.08.2025, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
Щодо обраного позивачкою способу захисту, то суд вказує на таке. 
Перша позовна вимога сформульована як вимога зобов`язати відповідача скасувати рішення за заявою К-9339 від 07.08.2025 про відмову у реєстрації місця проживання дитини.
Суд зазначає, що у разі встановлення протиправності індивідуального акта адміністративний суд відповідно до змісту пункту 2 частини другої статті 245 КАС України може самостійно визнати такий акт протиправним і скасувати його. 
Проте у цій справі суд не встановив протиправності рішення відповідача про відмову, тому підстав для задоволення першої позовної вимоги немає.
Друга позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька також не підлягає задоволенню.
Задоволення цієї вимоги означало б покладення на орган реєстрації обов`язку вчинити реєстраційну дію без документа або рішення компетентного органу, наявність якого прямо передбачена частиною третьою статті 5 Закону №1871-IX, частиною четвертою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 33 Порядку №265. 
Водночас, адміністративний суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити дію всупереч процедурі, встановленій законом.
Крім того, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди одного з батьків потребує оцінки сімейних обставин, поведінки батьків, фактичного місця проживання дитини, її житлових умов, сталості соціальних зв`язків та найкращих інтересів дитини. 
Таке питання не вирішується органом реєстрації на власний розсуд у процедурі розгляду заяви про реєстрацію місця проживання.
Підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву К-9339 від 07.08.2025 суд також не встановив, оскільки матеріали справи не підтверджують, що відповідач не дослідив подані документи, неправильно встановив їх зміст або послався на підставу відмови, яка не була передбачена законом.
З огляду на викладене визе, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за заявою К-9339 від 07.08.2025 прийняте відповідачем правомірно, оскільки станом на дату його прийняття позивач не подала згоду батька дитини або рішення суду чи органу опіки та піклування, яке відповідно до пункту 33 Порядку №265 давало б можливість здійснити реєстрацію місця проживання дитини без такої згоди.
Доводи позивачки не спростовують правомірності оскаржуваного рішення, а тому позов задоволенню не підлягає.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, то суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , - відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач: | Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі Відділу реєстрації місця проживання (вул. Михайла Грушевського, 86, м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 33332218)

Головуюча суддя | | Є.В. Печений