Провадження № 2/641/187/2026 | Справа № 641/6803/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 641/6803/23
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Ю.В., Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М.
про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісної власністю, визнання права власності у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слобідського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 641/6803/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Ю.В., приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., в якому, з урахуванням заяви про уточнення (зміну) позовних вимог від 02.02.2026 року ОСОБА_1 просить:
- встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 10.10.2012 року по 15.05.2022 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 612772363101;
- визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1901, від 07.07.2025 року, видане Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Оленою Миколаївною по спадковій справі № 85/2023 на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на спадщину, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 19.7 кв.м.;
- скасувати державну реєстрацію права власності 1/1 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 19.7 кв.м. (реєстраційний номер майна 612772363101) за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1901, виданому 07.07.2025 року Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Оленою Миколаївною;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 19.7 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що його матір ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 10.10.2012 по 15.05.2022 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку ОСОБА_3 за адресою: Автодорожний в`їзд, 3, м. Харків. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_4 04.08.1998 було придбано квартиру АДРЕСА_3 . Також за час спільного проживання 09.11.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 , яку було зареєстровано на ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 . Приватний нотаріус ухвалив постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що в матеріалах спадкової справи є заява спадкоємця третьої черги - рідного дядька спадкодавця про прийняття спадщини; а також відсутність в матеріалах спадкової справи рішення суду про встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1901, видане 07.07.2025 року Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. є таким, що видане з порушенням норм матеріального права та порушує право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
30.11.2023 року представником відповідача ОСОБА_6 подано відзив на позову заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що померлий чоловік відповідача ОСОБА_5 доводиться рідним дядьком померлого ОСОБА_4 . Також зазначає, що ОСОБА_5 завжди мав теплі сімейні відносини і з рідною сестрою ОСОБА_7 (дівоче ОСОБА_8 ) і з племінником. Після смерті сестри ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 ще більше зблизився з племінником ОСОБА_4 , вони постійно зустрічались та телефонували один одному. Але з настанням військової агресії рф спілкування стало менше. ОСОБА_5 в свої 73 роки часто хворів та не мав можливості приїжджати до племінника, але телефонував йому. 25.06.2022 року ОСОБА_5 зателефонувала жінка, з якою зустрічався племінник, та повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер. Тобто, ОСОБА_5 дізнався про смерть племінника лише через 40 днів. ОСОБА_5 дуже боляче переніс смерть племінника та помер через 6 місяців. Щодо твердження позивача про проживання однією сім`єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 з 2012 року, то зазначає наступне. До того як померла мати ОСОБА_4 і після її смерті ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідач разом зі своїм чоловіком приїжджали до нього в гості, та жодної жінки, яка б там проживала або були б її речі, не бачили. ОСОБА_4 зустрічався з якоюсь жінкою, але, хто вона була, не відомо. ОСОБА_9 казав, що ОСОБА_4 їздить в гості до якоїсь жінки, однак разом вони не проживали. Щодо придбання квартири у 1998 році за адресою: АДРЕСА_4 , то дана квартира була придбана батьками померлого ОСОБА_4 для сина. Щодо придбання квартири у 2017 році за адресою: АДРЕСА_2 , то цю квартиру померлий ОСОБА_4 купив на гроші, які отримав від продажу квартири матері за адресою: АДРЕСА_5 , після її смерті. Таким чином, представник відповідача вважає, що в межах цієї справи не доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно спільно проживали та вели спільне господарство.
06.12.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він повідомив, що заперечення викладені у відзиві на позовну заяву ґрунтуються виключно на припущенням та міркуваннях відповідача та його представника. До відзиву не надано жодних належних та допустимих доказів. Відзив не містить доказів, що однозначно можуть підтвердити: 1) перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 зі ОСОБА_5 ; 2) підтвердження родинного зв`язку (відносин) між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (дівоче прізвище - ОСОБА_8 ) та ОСОБА_4 в якості брата, сестри та племінника; 3) придбання квартири АДРЕСА_3 батьками померлого ОСОБА_4 ; 4) придбання квартири АДРЕСА_1 померлим ОСОБА_4 за гроші, отриманні від продажу іншої квартири; 5) факт смерті ОСОБА_5 . 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бубліченко М.В. про витребування доказів.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бубліченко М.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бубліченко М.В. про витребування доказів.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Юлія Валеріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісної власністю, визнання права власності у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом разом із спадкоємцями третьої черги зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 .
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 23.05.2025 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 24.06.2025 року залучено до участі у справі № 641/6803/23 правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 09.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бубліченко М.В. про витребування доказів.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.02.2026 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Юлія Валеріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісної власністю, визнання права власності у спільному майні.
Цією ж ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 28.04.2026 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача Бубліченко М.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась. Від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшла заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Юлія Валеріївна в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 встановлено, що вона зареєстрована за адресою: в- АДРЕСА_6 , з 28.09.2005 року.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 30.01.2024 року встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 51 року.
04.03.2025 року приватним нотаріусом Нескородовою О.А. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, по в- АДРЕСА_7 .
З довідки ПН ХМНО Харківської області ОСОБА_10 від 28.05.2025 року встановлено, що станом на 28.05.2025 року наявні дані про те, що до складу спадкоємців ОСОБА_3 входить її син ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 04.03.2025 року.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 з 03.04.1981 року.
З копії договору купівлі-продажу від 04.08.1998 року встановлено, що ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
З копії договору купівлі-продажу від 19.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 318794 грн. Також в договорі зазначено, що покупець ( ОСОБА_4 ) у шлюбі не перебуває, про що також доводить відповідною заявою.
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 25.05.2022 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 57 років.
З копії довідки про причину смерті від 18.05.2022 року встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Причина смерті: смертельне ураження технічним електричним струмом.
19.05.2022 року ОСОБА_1 укладено договір-замовлення № 001717 з КП "Ритуал" ХМР на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 , що підтверджується копією відповідного договору.
З копії акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 19.05.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 сплачено 2848,06 грн. за послуги з поховання ОСОБА_4 .
З копії свідоцтва про поховання встановлено, що ОСОБА_4 похований 19.05.2022 року на ділянці № НОМЕР_5 , ряд № НОМЕР_6 , місце № НОМЕР_7 кладовища, розміщеного в АДРЕСА_8 .
З копії інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 30.06.2022 року встановлено, що станом на 25.05.2022 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 11.07.2017 року. Інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було.
З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що Приватним нотаріусом Шкіря Ю.В. заведено спадкову справу № 15/2022 після смерті ОСОБА_4 30.06.2022 року та 03.02.2023 року ОСОБА_3 звернулась до ПН ХМНО Шкіря В.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . 04.08.2022 року ОСОБА_5 звернувся до ПН ХМНО Шкіря В.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті його племінника ОСОБА_4 .
Постановою ПН ХМНО Шкіря В,М. від 03.02.2023 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 04.08.2022 року.
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 18.10.2022 року встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_9 від 06.06.1998 року встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб 06.06.1998 року.
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 19.01.2023 року та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 .
З копії заповіту від 04.10.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право заповідає своїй дружині ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Лук`яновою О.Б. за реєстр. № 2687.
27.03.2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Коробець О.М. з заявою про прийняття спадщини, в якій повідомила, що її чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 . Після його смерті залишилось спадкове майно, склад якого їй відомий. Спадкоємцем після його смерті є заявниця, яка є його дружиною, ОСОБА_2 , на підставі заповіту, посвідченого ПН ХМНО Лук`яновою О.Б. 04.10.2018 року за реєстр. № 2687. Спадкове майно ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 приймає.
З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2025 року реєстр. № 1900 встановлено, що приватним нотаріусом Коробець О.М. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .З витягу з Державного реєстру речових прав від 07.07.2025 року встановлено, що 07.07.2025 року приватним нотаріусом Коробець О.М. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2025 року реєстр. № 1901 встановлено, що приватним нотаріусом Коробець О.М. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
З витягу з Державного реєстру речових прав від 07.07.2025 року встановлено, що 07.07.2025 року приватним нотаріусом Коробець О.М. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
З копії чеку № 45030 та заказ-наряду № 227 ПрАТ "Нова Лінія" встановлено, що ОСОБА_4 купив будівельні матеріали на загальну суму 2847,70 грн. та замовив доставку цих матеріалів за адресою: АДРЕСА_6 , де особою, яка має право отримати доставлений товар зазначено " ОСОБА_16 ".
З копії чеку № 50961 та заказ-наряду № 345 ПрАТ "Нова Лінія" встановлено, що ОСОБА_4 купив будівельні матеріали на загальну суму 2205,55 грн. та замовив доставку цих матеріалів за адресою: в- АДРЕСА_6 , де особою, яка має право отримати доставлений товар зазначено " ОСОБА_4 ".
Також матеріали справи містять копії чека від 11.05.2018 року № 57190511-0000006 про придбання 11.05.2018 року двох каблучок та гарантійних талонів до них.
З копії декларації № 0000-78ММ-22Т2 від 02.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 уклав декларацію з лікарем ОСОБА_17 , в якій вказав фактичне місце проживання: в- АДРЕСА_6 та довіреною особою зазначив ОСОБА_3 .
З копії декларації № 0001-А3НН-83А0 від 15.11.2021 року встановлено, що ОСОБА_3 уклала декларацію з лікарем ОСОБА_17 , в якій вказала місце проживання: в- АДРЕСА_6 та довіреною особою зазначила ОСОБА_4 .
З копій квитанцій про сплату за комунальні послуги від 24.03.2021, 27.04.2021, 26.05.2021, 25.06.2021, 25.11.2021, 23.12.2021 26.01.2022, 22.02.2022 встановлено, що ОСОБА_3 , здійснювалась сплата комунальних послуг за адресою: в- АДРЕСА_6 , о/р НОМЕР_11 .
Матеріали справи містять чеки № 525614, № 525615, № 525613 від 06.04.2022 року про оплату проїзду з м. Кам`янець-Подільський до м. Хмельницького.
З копій проїзних документів ВР № 527020, ВР № 527018, ВР № 527019 встановлено, що ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 купили квитки на потяг 138 КА 06.04.22 з м. Хмельницького до м. Харкова.
З копії відповіді ГУНП в Харківській області УОАЗОР від 17.07.2023 року встановлено, що 15.05.2022 року о 09:32 на спецлінію служби "102" надійшло повідомлення ОСОБА_3 про виявлення нею за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_6 , трупу її чоловіка ОСОБА_4 , який, з її слів, вчинив самогубство шляхом обмотування електричними дротами. 15.05.2022 відомості за вказаною подією внесено до ЄРДР за № 120222211500000578 за ч. 1 ст. 115 КК України. 30.06.2022 вказане провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
З листа КНП "Міська поліклініка № 19" ХМР від 13.02.2024 року встановлено, що гр. ОСОБА_4 перебував під наглядом лікаря-кардіолога КНП "Міська поліклініка № 19" ХМР, ОСОБА_3 піклувалась, доглядала, цікавилась станом здоров`я ОСОБА_4 . 
Також до матеріалів справи додані роздруківки фотографій, на яких зображені чоловіки та жінки під час відпочинку.
З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 та медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 встановлено, що місцем його проживання вказано за адресою: АДРЕСА_6 .
Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_4 від 24.11.2020 року до в.о. директора КЗОЗ "ОЦ МСЕ" в якій він просив дозволити йому пройти огляд МСЕК за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_6 .
Таким чином, між сторонами по справі склались правовідносини щодо правового режиму успадкованого майна, позивач ОСОБА_1 вважає, що 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , належала його матері та не входить до складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 , оскільки набута останнім у власність за час спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю. Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.
Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21) дійшов висновку про те, що у разі укладення кредитного договору та отримання грошей на придбання нерухомості одним із подружжя до укладення шлюбу, за умови подальшого виконання кредитного зобов`язання подружжям під час шлюбу, той із подружжя, який не укладав кредитний договір, після розірвання шлюбу має право на компенсацію половини суми, що вносилась на виконання кредитного зобов`язання. Сплата подружжям частини коштів за кредитним договором, укладеним одним із них для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладений не в період перебування сторін у шлюбі й зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло у позичальника. Той з подружжя, який не був стороною кредитного договору, після розірвання шлюбу має на компенсацію половини сум, що вносилися на виконання кредитного зобов`язання, та не має права на компенсацію частки вартості нерухомого майна або на певну частку нерухомості.
У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).
У постанові від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову - це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 296/6169/23.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши надані докази, судом, серед іншого, встановлено, що 19.11.2017 року ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 318794 грн. Також в договорі зазначено, що покупець ( ОСОБА_4 ) у шлюбі не перебуває, про що також доводить відповідною заявою.
Відносно встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 10.10.2012 року до 15.05.2022 року суд зазначає, що надані позивачем письмові докази не доводять факту сумісного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в зазначений період і не свідчать про спільне проживання, ведення спільного господарства та бюджету, наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які б вказували на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю та засвідчували реальність цих відносин.
Суд звертає увагу, що з більшості доданих позивачем до матеріалів справи фотокарток неможливо встановити період, в який вони були зроблені, та події, які на них зафіксовані.
Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт ведення ОСОБА_3 з ОСОБА_4 спільного господарства, наявність з ним спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог відомості про спільний проїзд ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залізницею, придбання ОСОБА_4 товарів з доставкою за адресою проживання ОСОБА_3 , перебування їх на обліку у одного сімейного лікаря та зазначення один одного у декларації, укладеній з сімейним лікарем, довіреними особами, не можуть беззаперечно свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Самі по собі спільний відпочинок при відсутності інших наведених вище ознак (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки) не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Суд також зазначає, що без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склались та мали місце з 10.10.2012 року по 15.05.2022 року усталені відносини, які притаманні подружжю.
Також суд враховує, що при нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_4 зазначено про те, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , він набуває, не знаходячись у шлюбі, що свідчить про відсутність у ОСОБА_4 волевиявлення на придбання майна у спільну власність.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про недоведеність в межах цієї справи факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 10.10.2012 року по 15.05.2022 року.
При цьому, у постанові від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.
Ураховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, вимога ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту не є вимогою, яка забезпечить ефективний захист її прав у цій справі, що фактично стосується поділу майна подружжя (і подальшого спадкування ОСОБА_1 цього майна), а лише є підставою для вирішення цієї справи.
Такі правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 209/1815/22, від 29 травня 2024 року у справі № 201/3582/22, від 20 серпня 2024 року у справі № 683/3230/21.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 10.10.2012року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За відсутності доведеності в межах цієї справи факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні й підстави, передбачені ст. 74 СК України, вважати майно (спірну квартиру) такою, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як жінці та чоловікові, які на момент придбання квартири проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 612772363101, задоволенню не підлягають.
Щодо вимог, які заявлені ОСОБА_1 в порядку спадкування (визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири) суд зазначає, що у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.
Оскільки спірна квартира  АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 , на момент відкриття спадщини після ОСОБА_3 їй не належали права на цю квартиру, спірна квартира  не входить до складу спадщини ОСОБА_3 , а тому у ОСОБА_1 відсутнє право на вказану квартиру і, відповідно, відсутнє суб`єктивне право на його захист від належного спадкоємця ОСОБА_2 .
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири також задоволенню не підлягають.
В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Юлія Валеріївна, Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісної власністю, визнання права власності у спільному майні, відмовити.
Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_12 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шкіря Юлія Валеріївна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_10 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олена Миколаївна (адреса місцезнаходження: вул. Сумський шлях, 159, м. Дергачі, Харківський р-н, Харківська область).
Повне судове рішення складено 27.08.2026 року.

Суддя С.О.Ященко