Справа № 826/11983/16 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Новое время» про стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла справа за адміністративним позовом Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Новое время" про стягнення фінансових санкцій у розмірі 51000,00 грн. 
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що представниками Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено огляд частини об`єкта культурної спадщини, що знаходиться за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ. В ході візуального огляду частини пам`ятки було встановлено, що в частині приміщень першого поверху функціонує магазин «Swatch». Для влаштування магазину було проведено ремонтні роботи. Частину головного фасаду пам`ятки змінено шляхом розміщенням реклами зазначеного закладу: ліворуч від входу у заклад - прямокутний кронштейн з написом «Swatch»; праворуч - квадратний кронштейн з написом «Swatch»; над входом у заклад розміщено вивіску: окремими буквами напис «Swatch». Замовником ремонтних робіт та робіт з розміщення вказаної реклами є ТОВ «Компанія Новое время». Вказані роботи виконанні без погодження та без дозволу Департаменту, чим порушено частину першу статті 22, абзац перший частин другої, третьої та абзац другий частини п`ятої статті 24, абзац другий частини першої статті 26 Закону. На відповідача накладено штрафні санкції, які не сплачені добровільно, що й стало підставою для звернення до суду.
26.08.2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Новое время» надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що він не є власником вказаного приміщення за адресою вул. Льва Толстого, 5, м. Київ. 
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії вчинені судом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11983/16 та вирішено розглядати справу за правилами скороченого провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року зупинено провадження у адміністративній справі №826/11983/16 до набрання законної сили рішення у справі №826/12990/16. 
У зв`язку з припиненням повноважень судді, у провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/11983/16, для подальшого розгляду передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для подальшого розгляду і вирішення адміністративної справи №826/11983/16 визначено суддю Шрамко Ю.Т.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/11983/16 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до абзацу 1 та 4 пункту 2 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
У відповідності до «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року № 399, адміністративна справа №826/11983/16 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.
03.02.2025 року справа № 826/11983/16 за результатами автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Бутенку А.В.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року прийнято до провадження справу № 826/11983/16 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року зупинено провадження у справі № 826/11983/16 до набрання законної сили рішення по справі № 826/12990/16.
Обставини справи.
Представниками Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено огляд частини об`єкта культурної спадщини, що знаходиться за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ. В ході візуального огляду частини пам`ятки було встановлено, що в частині приміщень першого поверху функціонує магазин «Swatch». Для влаштування магазину було проведено ремонтні роботи. Частину головного фасаду пам`ятки змінено шляхом розміщенням реклами зазначеного закладу: ліворуч від входу у заклад - прямокутний кронштейн з написом «Swatch»; праворуч - квадратний кронштейн з написом «Swatch»; над входом у заклад розміщено вивіску: окремими буквами напис «Swatch».
Замовником ремонтних робіт та робіт з розміщення вказаної реклами є ТОВ «Компанія Новое время».
21.01.2016 року за результатами огляду та встановлених фактів, Департаментом видано припис № 278/п, яким вимагалось від відповідача, у тижневий строк з дати отримання припису, демонтувати зазначену рекламу, протягом 10 днів надати Департаменту науково-проектну документацію, на виконання якої було проведено зафіксовані ремонтні роботи; у триденний термін надати охоронний договір на відповідну частину пам`ятки.
За фактом встановлених ремонтних робіт та розміщення рекламного засобу, Департаментом 21.01.2016 року було видано Акт № 113 про вчинення правопорушення ч.1 ст.22, абз.1 ч.2,ч.3 та абз.2 ч.5 ст.24, абз.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
У визначений приписом та актом термін до Департаменту пояснення та необхідні документи надані не були.
05.02.2016 року Департаментом прийнято постанову № 91-16 «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», якою на ТОВ «Компанія Новое время» накладено фінансові санкції за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання пам`ятки (частина перша статті 22, абзац другий частини п`ятої статті 24, абзац ритий частини першої статті 26 Закону) у розмірі 51 000 грн.
Постанову отримано відповідачем 17.02.2016 року.
Оскільки штрафні санкції не сплачено відповідачем добровільно, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року № 1805-III (надалі за текстом - Закон № 1805-III).
Частиною першою статті 3 Закону № 1805-III установлено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини 6 названої статті Закону № 1805-III рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Пунктом 20 частини 1 статті 6 Закону № 1805-III передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону № 1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Частиною 1 статті 24 Закону № 1805-III передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1805-III, у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
Згідно частини 2 статі 30 Закону № 1805-III, приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.
За правилами статті 44 Закону № 1805-III відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:
за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за вчинення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, щодо об`єкта всесвітньої спадщини, його території, буферної зони - у розмірі від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об`єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду.
Фінансові санкції, накладені органом охорони культурної спадщини, стягуються у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст. 45 Закону № 1805-III, фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.
Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.
Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції.
Кошти, одержані у вигляді стягнень, передбачених у статті 44 цього Закону, зараховуються до спеціального фонду відповідного бюджету.
Висновки суду.
З аналізу положень законодавства вбачається, що процедура притягнення юридичної особи до відповідальності на підставі Закону №1805-III включає складання акта про вчинення правопорушення та розгляд посадовою особою, яка має право накладати фінансові санкції, матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.
Разом з тим, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 44 Закону №1805-III, фінансові санкції, передбачені у цій статті застосовуються лише до юридичних осіб, які є власником або уповноваженим ним органом чи замовником незаконних робіт. Тобто, Законом №1805-III встановлено спеціальний суб`єкт правопорушень у сфері охорони культурної спадщини.
Так, з матеріалів справи встановлено, що право власності на нежитлові приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №20) літ. Б, загальною площею 68 кв.м. за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ належить фізичній особі ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №66235509 від 19.08.2016 року.
Отже, як на момент складання первинного Акта обстеження містобудівної ситуації від так і Акта про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 21.01.2016 року, у будинку за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ було декілька власників.
Таким чином, слід дійти висновку, що ТОВ «Компанія Новое время» не є власником приміщень за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ.
Суд також звертає увагу, що матеріали справи не місять доказів повідомлення чи залучення до такого візуального обстеження директора або ж представників ТОВ «Компанія Новое время», а також інших власників приміщень першого повершу будівлі за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ.
Крім того, здійснивши аналіз Акта про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 21.01.2016 року, суд також зазначає, що позивачем не встановлено, коли саме розпочалася реконструкція та ремонт будівлі №5 та коли така була закінчена, а також яка організація виступала підрядником ремонтних робіт.
Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, а також той факт, що у будівлі за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ є декілька власників, позивач безпідставно дійшов висновку, що саме ТОВ «Компанія Новое время» було замовником реконструкції та ремонту об`єкту культурної спадщини за адресою: вул. Льва Толстого, 5, м. Київ.
Крім цього, судом встановлено, що відповідачем отримано дозвіл на розміщення реклами, що підтверджується дозволом № 50290-15 на розміщення рекламного засобу, виданого на підставі рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.12.2015 року.
Отже твердження позивача про відсутність дозволу на розміщення рекламного засобу є безпідставними та необгрунтованим.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
За наведених обставин, на переконання суду, позивачем не доведено факту того, що відповідач є суб`єктом вчинення правопорушення, передбаченого абзацом другим частини першої статті 44 Закону України №1805-III, а відтак постанова Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини за № 91-16 від 05.02.2016 року є протиправною та такою, що прийнята без належного з`ясування всіх обставин справи, тому підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Розподіл судових витрат.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (б-р Тараса Шевченка, 3, м. Київ, 01004) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Новое время» (вул. Червоноткацька, 75, м. Київ, 02660,код ЄДРПОУ 38730343) про стягнення коштів – відмовити. 

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко

.