ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/10341/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої – судді Калинич Я.М.,
при секретарі судового засідання – Яцута Л.В.,
за участі сторін:
представника позивача – Жупан Ж.В.,
представника відповідача – Фурт С.Р.,
третя особа – не з`явилась,
розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Солотвинської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача – Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню про звернення стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Солотвинської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача – Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню, в якому просить суд звернути стягнення податкового боргу у розмірі 895137,58 грн. Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню на кошти Солотвинської селищної ради.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню наявний податковий борг у загальному розмір 895137,58 грн., який, на думку податкового органу, варто звернути на кошти Солотвинської селищної ради.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
12 січня 2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що особливості стягнення податкового боргу, що встановлені статтею 96 ПК України, не змінюють пріоритету стягнення податкового боргу насамперед за рахунок коштів відповідного платника податків (комунального підприємства), а також не змінює послідовності реалізації стадії стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 ПК України, а вже потім звертатися до органу місцевого самоврядування відповідно до вимог статті 96 ПК України. Вказав, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що ним здійснено всі заходи, передбачені статтею 95 ПК України. 
Пояснення від третьої особи щодо позову та відзиву до суду не надходили.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
30 березня 2026 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. У яких Солотвинська селищна рада заперечує проти задоволення позову з підстав недотримання позивачем визначеної статтями 95, 96 Податкового кодексу України послідовності заходів щодо погашення податкового боргу комунального підприємства. На обґрунтування зазначає, що майно Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню перебуває у податковій заставі відповідно до актів опису №3 від 28.03.2012 та №4. Стосовно майна за актом №3 контролюючий орган ще у 2016 році отримав дозвіл суду на його реалізацію (справа №807/707/16). Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо фактичної реалізації заставного майна (проведення торгів тощо). Відсутність такої реалізації унеможливлює встановлення остаточного розміру непогашеної заборгованості, яка підлягатиме покриттю після завершення процедури, передбаченої ст.95 ПК України. Відповідач наголошує, що Селищна рада не ухиляється від врегулювання боргу та повідомила ДПС про підготовку матеріалів для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, що є одним із передбачених ст.96 ПК України способів реагування. У разі здійснення контролюючим органом реалізації заставного майна та визначення залишку боргу, відповідач зобов`язується забезпечити його покриття шляхом передбачення відповідних коштів у місцевому бюджеті на наступний бюджетний період. Майно, яке перебуває у податковій заставі, наразі селищною радою не використовується, його утримання не здійснюється, а послуги з водопостачання в громаді надає інше підприємство (КП ВУЖКГ «СОЛОТВИНО»). З огляду на це відповідач вважає звернення стягнення передчасним до вжиття заходів щодо реалізації заставного майна платника податків.
07 квітня 2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що Головне управління ДПС у Закарпатській області надсилає акт податкового керуючого Полажинець П.М. щодо Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню «Про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 30.04.2024 року №4/13-02-15-13-07, який засвідчує, що майно, описане у податкову заставу згідно з актом опису №4 від 16.05.2016 року, а саме: будівля хлораторної 1975 р.п., фундамент бетонний, стіни та перегородки станом на 30 квітня 2024 року відсутня. Зі слів працівників Солотвинської ТГ будівля самозруйнувалася під дією часу так як довгий час була в аварійному стані. Вищевказаний акт засвідчує відсутність майна, яке було внесено до податкової застави та неможливості погашення податкового боргу.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд такі задовольнити повністю.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову.
Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення такого.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню являється платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI. Основний вид економічної діяльності юридичної особи: код КВЕД 26.00, забір, очищення та постачання води.
Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню є Солотвинська селищна рада. Підприємство в стані припинення не перебуває. 
Згідно з картки особового рахунку платника податків за Солотвинським комунальним підприємством по водопостачанню рахується податкова заборгованість в сумі 895137,58 грн., яка складається з наступних платежів :
- 30 14010100 «Податок на додану вартість» у розмірі 93620,62 грн.; 
- 50 18010500 «Земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 26636,28 грн.;
- 85 19010200 «Надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти» у розмірі 11152,99 грн.; 
- 85 11010100 «Податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 359321,84 грн.; 
- 85 13030100 «Рентна плата за видобування корисних копалин» у розмірі 66514,36 грн.; 
- 85 13020100 «Рентна плата за спеціальне використання води» у розмірі 150999,20 грн.; 
- 50 11020202 «Податок на прибуток підприємств» у розмірі 6182,00 грн.; 
- 85 19050200 «Інші збори за забруднення» у розмірі 72704,85 грн.; 
- 30 21081400 «Надходження податків і зборів, які справлялися до 01.01.2011 року» у розмірі 61500,47 грн.; 
- 50 18050100 «Єдиний податок з юридичних осіб» у розмірі 42514,67 грн.; 
- 50 16012200 «Місцеві податки» у розмірі 392,70 грн. ;
- 50 12020900 «Податок з власників транспортних засобів» у розмірі 3297,60 грн.
Заборгованість третьої особи підтверджується постановою від 02.04.2013 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/610/13, постановою від 10.03.2017 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/1416/16; постановою від 30.06.2017 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/682/17; постановою від 09.11.2017 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/1310/17; рішенням від 08.06.2023 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/1034/23; постановою від 07.09.2016 року Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/707/16, а також витягами з інтегрованих карток платника податків, податковою вимогою №257-25 від 25.02.2015 року.
Позивачем вживалися передбачені чинним законодавством заходи щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків боржника та вжиття заходів щодо реалізації майна, яке могло бути джерелом погашення податкового боргу. Однак вказані заходи не призвели до фактичного погашення заборгованості у зв`язку з відсутністю у боржника достатніх коштів та майна, придатного для звернення стягнення.
З огляду на безрезультатність вжитих заходів примусового виконання податкового обов`язку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених інтересів держави та забезпечення погашення податкового боргу.
Визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив із наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 87.2 статті 87 ПК України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно з п.88.1 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Відповідно до п.89.5 ст.89 ПК України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна», майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Механізм застосування податкової застави податковими органами визначається Порядком застосування податкової застави податковими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року №586, пунктом 4 якого передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків обов`язків, визначених Кодексом, майно такого платника податків у випадках, встановлених Кодексом, передається у податкову заставу.
Пунктами 1 та 2 Розділу ІІ Порядку №586 передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).
При цьому, вказаним Порядком передбачено можливість як складення акта опису майна податковим керуючим, так і складення акта про відсутність майна у платника податків, що може бути описано у податкову заставу.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється положеннями статей 95-99 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень пункту 96.1 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.
Відповідно до пункту 96.3 статті 96 ПК України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пункті 96.1 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Для цього контролюючий орган звертається в порядку пункту 95.3 статті 95 ПК України до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України, у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що податковим законодавством встановлено особливий порядок погашення заборгованості платників податків (у тому числі комунальних підприємств) перед бюджетами та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме: звернутись до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку; отримати судовий дозвіл на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; провести торги з продажу майна, внесеного в податкову заставу. Якщо вказані заходи не мали результатом погашення податкового боргу комунального підприємства, то податковий орган вчиняє дії, передбачені статтею 96 ПК України, для залучення коштів (майна) органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке підприємство, для погашення податкового боргу останнього.
Правовідносини щодо погашення податкового боргу державних або комунальних підприємств регулюються спеціальними нормами, зокрема, статтею 96 ПК України, що зумовлено особливою метою створення таких підприємств, які у більшості випадків пов`язані із здійсненням соціальних функцій (комунальні підприємства) та із захистом загальнодержавних інтересів (казенні підприємства).
Пунктом 96.1 статті 96 ПК України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:
- виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;
- затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;
- ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;
- прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.
Згідно п.96.3 ст.96 ПК України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.
Виходячи з аналізу наведених вище норм права, обов`язок контролюючого органу на звернення із позовною заявою до органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке комунальне підприємство або його майно, із позовом про звернення стягнення податкового боргу на кошти такого органу виникає виключно у разі відсутності у боржника власного майна, яке може бути внесено в податкову заставу, або після продажу внесеного в податкову заставу майна такого підприємства і лише за умови недостатності суми коштів, отриманих від такого продажу, для погашення податкового боргу. Наведені в пункті 96.1 статті 96 ПК України особливості погашення податкового боргу комунальних підприємств не змінюють послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 цього Кодексу.
Аналогічний підхід до застосування наведених норм права викладено у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року (справа №826/15776/15), від 20 грудня 2019 року (справа №826/19486/15), від 11 вересня 2019 року (справа №826/8951/15), від 26 грудня 2018 року (справа №810/3735/15), від 6 листопада 2018 року (справа №807/903/15).
За змістом наведених норм лише дотримання процедури досудових дій, дає право контролюючому органу звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти місцевого самоврядування.
Передумовою звернення контролюючого органу до органу місцевого самоврядування (органу виконавчої влади) у порядку ст.96 ПК України є вжиття ним заходів щодо виявлення майна та встановлення неможливості внесення такого майна в податкову заставу внаслідок його відсутності.
При цьому, застосування передбаченої ст.96 ПК України процедури є допустимим за умови неможливості погашення податкового боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника податків, у порядку встановленому ст.95 ПК України, та недостатності суми коштів, отриманих від продажу майна платника для погашення податкового боргу.
Суд зазначає, що у розумінні ст.ст.87, 95, 96 ПУ України податковому органу кореспондований обов`язок довести, що майно комунального підприємства не підлягає приватизації, та позивачем вжито вичерпних заходів щодо погашення податкового боргу, а також дотримано всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до власника про стягнення сум податкового боргу Комунального підприємства.
Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу до стягнення становить 895137,58 грн.
З метою погашення податкового боргу контролюючим органом вживались заходи примусового стягнення коштів боржника шляхом направлення до банківських установ платіжних інструкцій, а саме:
- платіжної інструкції №718 від 14.04.2025 року на суму 297,48 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №715 від 14.04.2025 року на суму 6334,59 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №699 від 14.04.2025 року на суму 21523,31 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №719 від 14.04.2025 року на суму 754,00 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №703 від 14.04.2025 року на суму 4504,89 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №683 від 14.04.2025 року на суму 4426,00 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №687 від 14.04.2025 року на суму 141850,48 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №746 від 14.04.2025 року на суму 23729,80 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №735 від 14.04.2025 року на суму 3424,77 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №739 від 14.04.2025 року на суму 2150,60 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №734 від 14.04.2025 року на суму 240230,49 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №751 від 14.04.2025 року на суму 27051,17 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №710 від 14.04.2025 року на суму 50,00 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №711 від 14.04.2025 року на суму 45509,08 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №702 від 14.04.2025 року на суму 922,48 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №738 від 14.04.2025 року на суму 20649,90 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №686 від 14.04.2025 року на суму 5678,37 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №698 від 14.04.2025 року на суму 5860,61 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №723 від 14.04.2025 року на суму 136038,71 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №679 від 14.04.2025 року на суму 65681,26 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №682 від 14.04.2025 року на суму 54035,64 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №754 від 14.04.2025 року на суму 92953,31 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №690 від 14.04.2025 року на суму 6422,00 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №747 від 14.04.2025 року на суму 42514,67 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №707 від 14.04.2025 року на суму 2157,43 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №706 від 14.04.2025 року на суму 12497,62 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №678 від 14.04.2025 року на суму 29657,54 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №750 від 14.04.2025 року на суму 392,70 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №714 від 14.04.2025 року на суму 15906,74 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №757 від 14.04.2025 року на суму 2161,08 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №695 від 14.04.2025 року на суму 43227,15 грн., яку повернуто без виконання;
- платіжної інструкції №731 від 14.04.2025 року на суму 4218,61 грн., яку повернуто без виконання.
Наведене свідчить про відсутність достатніх коштів на рахунках підприємства для виконання податкового обов`язку.
Таким чином, вжиті заходи контролюючим органом шляхом стягнення коштів з рахунків Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню залишилися безрезультатними.
Крім того, 16 травня 2016 року на підставі рішення керівника контролюючого органу №32 від 21.04.2015 року контролюючим органом складено акт опису майна №4 в податкову заставу.
Згідно з Актом опису майна №4 у податкову заставу від 16 травня 2016 року, складеним контролюючим органом за участю представника платника податків, було опиcано майно Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню, а саме Будівлю хлораторної, на загальну суму 50063,30 грн., а також підтверджено відсутність у боржника іншого майна, яке могло б бути включене до податкової застави.
07 вересня 2016 року Закарпатський окружний адміністративний суд по справі №807/707/16 прийняв Постанову, якою надано дозвіл Головному управлінню ДПС у Закарпатській області на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна Солотвинського КПВ вказаного в акті опису майна №4 від 16 травня 2016 року та на яке поширюється право податкової застави. Рішення суду набрало законної сили 07.10.2016 року.
Майно визначене в акті опису №4 від 16.05.2016 року відповідно до Постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 року по справі №807/707/16 залишилося не реалізованим з вини відповідача по справі.
ГУ ДПС у Закарпатській області було направлено на адресу відповідача по справі листа №5616/5/07-16-13-07-07 від 03.06.2025 року проханням проведення оцінки майна.
На вказаний лист 26.06.2025 року за №05-22/1178 Солотвинська селищна рада надіслала листа з проханням надати акт опису майна №4 від 16.05.2016 року.
10.07.2025 року ГУ ДПС у Закарпатській області за №6940/5/07-16-13-07-07 направило на адресу Солотвинської селищної ради відповідний акт.
Станом на 25.12.2025 року Солотвинської селищною радою оцінку майна не проведено.
Вартість описаного майна складає 50063,30 грн., а сума податкового боргу 895137,58 грн., що свідчить про недостатність активів для погашення усієї суми податкового боргу. Інші активи у боржника відсутні.
Крім того, акт про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 30.04.2024 року №4113-02-15-13-07 засвідчує, що під час проведеної Головним управлінням ДПС у Закарпатській області перевірки стану збереження майна Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню встановлено відсутність майна, описаного в податкову заставу (будівлі хлораторної 1975 року побудови). За інформацією працівників Солотвинської ТГ будівля самозруйнувалася під дією часу внаслідок тривалого аварійного стану.
Відтак у зв`язку з відсутністю майна у Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню встановлено контролюючий орган не мав можливості стягнути податковий борг з цього комунального підприємства шляхом продажу його майна, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню встановлено є Солотвинська селищна рада.
Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 у справі №711/3288/17-ц, відповідно до якої орган місцевого самоврядування може нести відповідальність за зобов`язаннями створеного ним комунального підприємства у випадку встановлення обставин, які свідчать про визначальний вплив засновника на діяльність підприємства, зокрема щодо його фінансового стану, управління майном та прийняття рішень, що призвели до неможливості виконання підприємством своїх зобов`язань.
Матеріалами справи підтверджується, що Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню є підприємством комунальної форми власності, засновником та власником майна якого є Солотвинська селищна рада, а діяльність підприємства безпосередньо пов`язана із реалізацією повноважень органу місцевого самоврядування у сфері житлово-комунального господарства.
При цьому тривала відсутність у підприємства коштів та майна, достатніх для виконання податкового обов`язку, наявність арештів на все нерухоме майно боржника, а також безрезультатність заходів примусового стягнення свідчать про фактичну неспроможність підприємства самостійно виконати свої зобов`язання перед бюджетом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що Солотвинська селищна рада як засновник, власник майна та орган управління комунального підприємства має процесуальний статус належного відповідача у даній справі, оскільки вирішення спору безпосередньо стосується її прав та обов`язків у сфері управління комунальним майном та діяльністю створеного нею підприємства.
Нормами ПК України передбачене погашення податкового боргу органом місцевого самоврядування, у власності якого знаходиться комунальне підприємство. Погашення податкового боргу може виконуватись шляхом виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків, затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу, шляхом ліквідації такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії, або прийняття відповідною радою рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків у разі, якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна.
Так, податковий орган у разі неможливості стягнення податкового боргу з комунального підприємства звертається з відповідним поданням до селищної ради.
Як вбачається із матеріалів справи, ГУ ДПС у Закарпатській області звернулось із поданням №10136/5/07-16-13-07-07 від 14.10.2025 року до Солотвинської селищної ради, як до органу у сфері управління якого знаходиться Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню, щодо прийняття одного з рішень, передбачених п.96.1 ст.96 ПК України. Лист №10136/5/07-16-13-07-07 від 14.10.2025 року з поданням щодо вжиття заходів для погашення заборгованості Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню отримано відповідачем особисто 21.10.2025 року.
Відтак, позивачем дотримано вимоги п.96.3 ст.96 ПК України щодо звернення податкового органу до органу місцевого самоврядування з поданням щодо прийняття рішення про виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.
Поряд з тим, згідно ст.11 вищевказаного Закону, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до п.23, п.27 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.
Жодних доказів реагування відповідачем на надіслане позивачем подання матеріали справи не містять.
Щодо тверджень відповідача про те, що Солотвинською селищною радою листом від 24.11.2025 року за №05-22/2379 на подання від 14.10.2025 року, надавалась відповідь, якою відповідач повідомив про підготовку матеріалів для звернення до суду із заявою про визнання Солотвинського КП по водопостачанню банкрутом, суд зазначає наступне.
Суд відхиляє такі твердження відповідача, оскільки лист надійшов за межами 30-денного строку, а повідомлення про підготовку матеріалів для банкрутства не тотожне повідомленню про прийняття передбаченого п.96.1 рішення.
Крім того, станом на день розгляду адміністративної справи, відповідачем так і не надано доказів звернення до суду із заявою про визнання Солотвинського КП по водопостачанню банкрутом.
Суд також не бере до увагу твердження відповідача щодо ненадання контролюючим органом доказів фактичної реалізації майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, оскільки сам факт відсутності доказів реалізації майна, яке перебувало у податковій заставі, не свідчить про недотримання контролюючим органом процедури, передбаченої статтею 95 ПК України, якщо матеріалами справи підтверджено, що таке майно відсутнє, фактично самозруйноване та у зв`язку з цим його реалізація є об`єктивно неможливою. 
Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 14.02.2023 по справі №640/22855/20.
Так, Верховний Суд зазначив, що особливості погашення податкового боргу державних підприємств, що визначені статтею 96 ПК України стосуються вже стадії коли контролюючим органом було виконано повний перелік дій, встановлених ПК України щодо порядку стягнення податкового боргу, зокрема, звернутись до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку; отримати судовий дозвіл на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; провести торги з продажу майна, внесеного в податкову заставу, вжиття заходів щодо погашення наявного податкового боргу за рахунок додаткових джерел погашення податкового боргу. Якщо такі заходи не мали результатом погашення податкового боргу державного підприємства, то орган державної податкової служби вчиняє дії, передбачені статтею 96 ПК України для залучення коштів (майна) органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, для погашення податкового боргу останнього. Таким чином, контролюючий орган має виконати повний перелік дій, встановлених ПК України щодо порядку стягнення податкового боргу з державного підприємства, у тому числі комунального підприємства. Якщо усі перелічені заходи не мали результатом погашення податкового боргу такого підприємства, то податковий орган вчиняє дії, передбачені статтею 96 ПК України, для залучення коштів (майна) органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, для погашення податкового боргу останнього.
Податковий орган у відповідності до статті 96 ПК України звертався до відповідача із поданням про розгляд питання щодо прийняття рішень, направлених на погашення податкового боргу Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню, однак не отримав відповіді.
Будь-яких рішень щодо погашення податкового боргу Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню відповідачем не прийнято, податковий борг не погашено.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, позивачем вжиті всі можливі заходи щодо стягнення податкового боргу з третьої особи та додержано процедуру, передбачену статтею 96 ПК України, а тому наявні підстави для задоволення позову.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб стягнення податкового боргу, саме з селищної ради має бути стягнутий податковий борг Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню, оскільки селищна рада є власником комунального підприємства, та селищна рада має здійснити заходи по погашенню податкового боргу шляхом виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу, рішення про фінансування таких витрат розглядається на сесії відповідною радою.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для його задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України суд не вирішує.
Керуючись ст.ст.73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) до Солотвинської селищної ради (вул. Харківська, буд. 1, смт. Солотвино, Тячівський район, Закарпатська область, 90575, код ЄДРПОУ 35795853), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача – Солотвинське комунальне підприємство по водопостачанню (вул. Воз`єднання, смт. Солотвино, Тячівський район, Закарпатська область, 90575, код ЄДРПОУ 32076285) про звернення стягнення податкового боргу - задовольнити.
Звернути стягнення податкового боргу Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню на кошти органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство або його майно, шляхом стягнення з Солотвинської селищної ради (вул. Харківська, буд. 1, смт. Солотвино, Тячівський район, Закарпатська область, 90575, код ЄДРПОУ 35795853) податкового боргу Солотвинського комунального підприємства по водопостачанню у розмірі 895137,58 грн. (вісімсот дев`яносто п`ять тисяч сто тридцять сім гривень 58 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 серпня 2026 року.

Суддя | Я. М. Калинич